- Tack, Tammy. - Ingen orsak.
Vidarekopplat från kontoret.
En överste Davis från Pentagon. Viktigt.
- Försök att dämpa rösten. - Va?
Hallå? Översten?
Vad har ni hittat?
Jag tycker verkligen inte om ert språk, översten.
Jaha, en plats...
Buckhorn.
Buckhorn i South Dakota.
Västra South Dakota.
För tusan, vi flyger över östra South Dakota just nu.
- Vi måste gå ner. - Vänta.
Stort K...
...litet n...
...litet o...
...litet x...
Knox. Löjtnant Knox.
Buckhorns poliskår.
Då så. Tack, översten.
Hallå där, partner.
Vi trodde att du skulle komma igår.
Du har visst spillt en del.
Vem äger den här inrättningen?
Bönder.
- Var är de? - De sover på baksidan.
Vad behöver du?
Några rena telefoner, och nåt för den här.
Fan, glöm den.
Jag kan fixa fram riktigt sköna juveler. - Chantal!
Bossen är här. Ta med utrustningen.
Är han skadad?
Jävlar...
Vi väntade hela natten på dig. Var träffade de dig?
Du hade visst tur. Jag hämtar utrustningen.
Gå in.
I stället för att återvända direkt till Philadelphia-
- kanske du kan finna dig i en kort resa till Buckhorn i South Dakota?
Det är ganska viktigt.
Dra åt helvete, Gordon. Jag vill hem.
Det här är viktigt och det kan vara av intresse för dig, Diane.
Ett gammalt fall som rör en man som agent Cooper en gång kände.
Fallet med den blå rosen.
Ja.
Kommer strax. Jag ska bara prata med piloten.
Det är ändrade planer.
Vi ska till Buckhorn i South Dakota.
Jag vet.
Jag vet. "Dra åt helvete, Albert."
Agent Preston.
Jag förstår. Jag hämtar honom.
Det är fängelsedirektör Murphy.
Direktör Murphy?
- Cooper har flytt. - Va?
Hur fan gick det till?
Cooper har flytt från sin bur!
- Har du gjort det? - Inte än.
Det ska vara gjort nästa gång jag ringer.
Roger, kom in hit.
Vad sägs om det, chefen?
Det ser väldigt bra ut, Hutch.
Jag vill att du dödar en fängelsedirektör inom två dagar.
En fängelsedirektör? Okej.
Vill du att Chantal ska strula med honom först?
Han kommer att sjunga för mig.
Gör som ni vill.
- Sen har jag ett dubbeljobb i Vegas. - Visst, vi tar två.
Jag messar detaljerna när ni har fimpat fängelsedirektören.
Kom ihåg det här: Direktör Murphy, Yanktons federala anstalt.
Döda honom i hemmet, på jobbet eller på vägen.
- Visst. - Du, Chantal...
Ge bossen en våt kyss.
Jag hade velat ha mer.
Jag återkommer.
Gör det, raring.
Förstör telefonen och lämna det här stället.
Landsvägen ligger ditåt.
Har han ställt till med problem?
Nej, jag har aldrig haft några problem med Dougie.
Han är en... reko medborgare.
Så ni kan inte se nån anledning till att nån vill döda honom?
Inte på rak arm. Visst, inom försäkringsbranschen-
- blir folk ibland förbittrade om det inte går som de vill.
Det brukar handla om pengar, Bushnell. Så enkelt är det.
Det behövs inte andra anledningar.
Vad har han för bakgrund? Hur länge har han jobbat här?
I tolv år nu. Han är en duktig arbetare.
Han är långsam, stabil.
Med tonvikt på "långsam".
Dougie var med om en bilolycka kort innan han började jobba för mig.
Mellan varven uppvisar han lite kvardröjande följder.
Hans fru vet mer om det där än jag.
Jaha... Vi uppskattar att ni kom hit, Bushnell.
Jag uppskattar verkligen er hjälp.
Det är förbannat märkligt...
Först exploderar hans bil...
...och sen försöker nån döda honom.
Vi hör av oss så fort vi vet nåt.
Dougie. Du kan ta ledigt resten av dagen.
Strålande, då kan jag ta honom till läkaren.
Från och med imorgon ska du och jag jobba tillsammans-
-och få fram en del svar.
Svar.
Lyssna på det här.
Det finns ingenting - bokstavligen ingenting...
...om vår mr Douglas Jones före 1997.
- Nu driver du med mig. - Inget körkort.
Inget pass, ingen socialförsäkring.
Utbildning, skattedeklarationer...
Ingen födelseattest.
Det var som fan.
Vittnesskyddsprogrammet?
Kanske.
Har du kvar din kontakt på justitiedepartementet?
Jag ska höra med honom.
Lagade du baklyktan?
Det gick på 239 dollar.
För en jävla baklykta!
Den måste vara riktigt fin.
Kommer ni ihåg australiensaren med tången?
Ska vi prata med honom igen?
Det är som att prata med en hund.
Men det är bara hon som skäller.
Jag har en idé.
Här får ni en färsk kopp, mr Jones.
Vill ni också ha en?
Nej tack, men tack för att ni gav Dougie en.
- Nu har vi dig... - Hör ni, Fuscos?
Ja?
Inspektören.
Du kommer lägligt.
Fingeravtryck och DNA, tack.
Jag skulle precis berätta-
- att de där handflatsavtrycken från vapnet har analyserats.
Vår gamle vän Ike the Spike.
Vi har precis fått hans position - ett motell utanför The Strip.
Ike the Spike har naglat fast sig själv.
Vi vill också vara med på festen.
Inspektören - släpp paret Jones.
Jag ska bara föra in det här först.
Den högra?
Där har vi en repa...
Okej, nu åker vi.
Meddelande till JT...
Jag har försökt nå dig på mobilen utan framgång, så jag testar det här.
Så här lyder meddelandet:
Ingen cigarr.
Tar sjukledigt.
Säg att han är kvar.
Han är på väg åt ert håll.
Ike, du är gripen för mordförsök.
Vi har ditt handflatsavtryck.
Faktum är att vi har hela din handflata.
Andy. Jag älskar verkligen den beiga fåtöljen.
Lucy, jag älskar verkligen den röda fåtöljen.
Och jag älskar verkligen den beiga fåtöljen, Andy.
Jag är ledsen, hjärtat.
Du får köpa den beiga fåtöljen.
En vara i kundkorgen
Tack för ditt köp!
Vad gör du, Mary?
Vem släppte ut honom?
Var är han?
Johnny!
Johnny, var är du?
Johnny!
Johnny?
Johnny!
Johnny! Herregud...
Herregud...
Johnny...
Mamma?
Hej, Bobby! Hur är det?
- Vill du ha lite kaffe? - Nej tack.
Jag är här med grabbarna. Jag måste ställa några frågor.
Kom in, grabbar.
- Mrs Briggs. - Ma'am.
Vi är här för att prata om agent Coopers besök hos majoren dagen...
- Dagen innan Garland dog. - Ja.
Okej, lyssna på mig.
Direkt efter att agent Cooper hade gått den dagen...
...tog Garland mig åt sidan...
...och han sa att en dag...
...skulle vår son Bobby...
...och Hawk och sheriff Truman...
Jag visste inte att det skulle bli den här sheriff Truman.
Han sa att de skulle komma och fråga mig om agent Dale Cooper.
Han klämde till mina axlar när han sa det här.
Jag försökte fråga vad det handlade om, men han sa inget mer.
Han sa bara...
"När de kommer och frågar om agent Cooper"-
- "ska du ge dem det här."
Och nu är ni här.
- Vill ni ha lite kaffe? - Nej tack.
Då så.
Följ med mig.
Det här är fåtöljen.
Tänk att den här dagen har kommit.
Titta här.
Bobby, när din far berättade det här-
- var du väldigt långt ifrån var du är idag.
På något sätt visste han att allt skulle ordna sig.
Han förutsåg det här livet för dig.
Din far tappade aldrig tron på dig.
Nu tar vi det där kaffet.
- Ja, det gör vi. - Okej!
Väntrummet.
De är precis bakom oss.
- Löjtnant Knox. - Macklay.
Diane.
Jag är inte på humör för att se en död kropp.
Jag väntar på er här.
Ledsen, men ni får inte röka här.
Det är för helvete ett bårhus!
Den här vägen.
Jävla mesar.
Okänd: Runt middagsbordet förs ett livligt samtal.
Inspektör Macklay tog hand om fallet.
Han informerar er om bakgrunden.
William Hastings hade en affär-
- med den lokala bibliotekarien Ruth Davenport.
Davenports huvud påträffades ovanpå major Briggs huvudlösa kropp.
När vi tog in Hastings i fängsligt förvar-
-mördades hans fru i deras hus.
Förövaren tycks ha varit deras advokat George Bautzer-
-som även han sitter häktad.
Dagen därpå dog Hastings sekreterare i en bilexplosion.
Vad händer i säsong två?
Vi ber om ursäkt för Albert i förväg.
Här har ni major Briggs.
Det visade sig att William Hastings ihop med bibliotekarien Ruth-
- gjorde efterforskningar och publicerade en märklig liten blogg-
-om en alternativ dimension.
Han var alltså skolans rektor.
För att inte tala om kulmästare i sjätte klass.
När tappade han spelkulorna?
När hunden tog hans kattögon.
För ungefär en vecka sen avslutade Hastings sitt inlägg-
-med följande kryptiska mening:
"Idag inträdde vi slutligen i det vi kallar Zonen..."
"...och vi träffade majoren."
Det här är kroppen av en man i 40-årsåldern.
Ja.
Albert.
Låt oss tänka högt.
Major Briggs skulle ha varit 72 år.
Vi trodde att han dog i en brand-
- i den där regeringsbyggnaden utanför Twin Peaks - för 25 år sen.
I ungefär samma ålder som den här mannen.
Betänk följande...
Cooper kände Briggs.
Cooper var i närheten av Briggs för 25 år sen.
Och nu dyker Cooper upp i de här trakterna.
På fri fot i de här trakterna.
Precis.
Och jag hittade den här i hans mage.
Den har en inskription.
Det står: "Till Dougie..."
"...med kärlek, Janey-E."
Vi måste tala med den här William Hastings.
Försvinn!
Hej, Lucy.
Sheriff Truman. Jag är inte här.
Jag har lunchrast.
Sheriffen...
Vi äter inte lunch i konferensrummet.
Jag vet, men ni äter munkar och dricker kaffe här jämt.
Chad. Ta med din lunch till lunchrummet.
Absolut. Inga problem, sheriffen.
Jag ber om ursäkt.
Det ska inte upprepas.
Kan du öppna dörren?
Kan man få lite hjälp?
Öppna fönstret, Bobby.
Inga sömmar.
Inga öppningar.
Hur tusan ska man öppna den?
Det kanske finns en dold knapp nånstans.
Jag ser ingen dold knapp.
Vad ler du åt?
Jag vet hur man öppnar den.
- Pappa tog med en sån där hem. - Har du roligt åt oss, Bobby?
Ja, lite grann.
Varsågod.
- Vi måste gå tillbaka utomhus. - Utomhus?
Ja, vi måste gå tillbaka utomhus.
Okej.
Vad i...?
"253 yards öster om Jack Rabbit's Palace."
"Innan ni lämnar Jack Rabbit's Palace"-
- "ska ni lägga lite jord från området i er ficka."
Och så två datum.
Och en tid.
Samma tid. 2.53.
Det är om två dagar, och dagen därpå.
Jack Rabbit's Palace? Jag har aldrig hört talas om stället.
Han gjorde det igen. Wow...
Vad då? Vad är det, Bobby?
Jag vet exakt var Jack Rabbit's Palace ligger.
När jag var barn brukade pappa ta med mig till ett ställe.
Det låg nära hans postering.
Det var vår fantasivärld, där vi hittade på historier...
Det var jag som döpte det till Jack Rabbit's Palace.
Han förutsåg allt det här.
- Vad det nu än är... - Det låter som min pappa.
Vi åker dit i övermorgon.
Du får leda oss dit, precis som din pappa ville.
Vänta lite...
Det är nåt annat här...
"Cooper/Cooper."
Två Cooper.
Vi tänkte göra dig sällskap, Diane...
...medan Albert är indisponerad.
Gordon.
Vi brukade röka tillsammans för längesen.
Minns du?
Ja, det gjorde vi, Gordon.
- Det gjorde vi verkligen. - Tack, Diane.
Vill du inte röka hela?
Tammy.
Hallå, mr Hastings.
Jag är agent Tammy Preston från FBI.
Herregud, FBI...
Mr Hastings...
Jag spelar in vårt samtal.
Kan ni uppge ert namn och er ålder?
Jag heter William Hastings. Jag är 43 år.
Mr Hastings...
Ligger ni bakom en nätdagbok eller blogg-
-som heter Sökandet efter Zonen?
Ja.
Vad skriver ni om?
Olika saker.
För ungefär två veckor sen...
...skrev ni om ett möte...
...med vad ni beskrev som en alternativ verklighet?
En annan dimension.
Ja, men den är verklig.
Allt är verkligt.
Hur länge har ni varit intresserad av det här, mr Hastings?
I många år. Jag... läser mycket.
Men den här gången skrev ni att ni faktiskt hittade...
- ...och trädde in i en sån plats. - Ja.
Och medan ni var på den här platsen skrev ni, och jag citerar:
"Vi träffade majoren."
Ja. Ja...
Ruth var väldigt bra på...
...att gräva fram gömda dokument.
Hon hade indikationer på att om vi gick till en viss plats-
- vid ett visst tillfälle, så skulle vi träda in i dimensionen...
...och få kontakt med en viss person.
Så vi begav oss dit.
Och det var där ni hittade majoren?
Han gömde sig där.
Eller "låg i ide" som han sa. Det var andra som kunde hitta honom.
Han ville till en annan plats.
Han bad oss att ordna fram siffror.
Viktiga siffror.
Koordinater.
Vi hittade dem där han bad oss söka - en säker militärdatabas.
- Har ni kvar koordinaterna? - Nej, Ruth hade dem.
Hon skrev upp dem på sin hand så att hon inte skulle glömma dem.
- Förlåt... - Vad hände sen, William?
Vi gav honom siffrorna förra torsdagen.
Sen hände nåt fruktansvärt.
Det var andra som kom in, och de tog tag i min nacke-
-och tryckte ner mig.
De sa: "Vad heter din fru?"
"Vad heter din fru?"
"Phyllis", sa jag.
Jag dödade inte Ruth.
Jag dödade inte henne. Ni måste tro mig. Jag älskade henne.
Allt är mitt fel.
Det borde aldrig ha hänt.
Är någon av de här sex männen mannen du kallar majoren?
Det där är majoren.
Rita en cirkel runt mannen du kallar majoren.
Underteckna och datera.
Ja, ma'am.
Kan du berätta vad som hände?
Vi gav honom siffrorna...
...och han började flyta upp...
...och han sa några ord.
"Cooper. Cooper."
Precis innan hans huvud försvann.
Ingen har någonsin sett nåt liknande.
Jag har aldrig sett nåt liknande!
Jag har aldrig läst nåt som ens påminner om det!
Du förstår inte, du var inte där!
Det var... Han...
Han...
Det var vackert.
Och sen var Ruth död.
Det var så fruktansvärt.
Och jag var... Jag var tvungen att hålla om henne.
Och sen vaknade jag...
...och jag var... Jag var i mitt hem.
Jag var i mitt hem!
Dödade majoren Ruth?
Nej, det var så många människor där.
Du måste tro mig.
Snälla... Jag dödade inte Ruth.
Jag älskade henne. Jag älskade henne.
Jag vet inte vad det är som händer med mig.
Varför kan du inte hjälpa mig? Snälla!
Vi var så lyckliga tillsammans.
Vi skulle åka till Bahamas.
Vi skulle...
...sportdyka och dricka blandade drinkar på stranden.
Vi skulle steka oss i solen...
...och titta på vackra solnedgångar.
Hon sa: "Vi åker, Bill."
"Vi gör det. Vi åker till Bahamas!"
"Vi åker och sportdyker."
Jag vill åka iväg och sportdyka!
En knäppgök kanske?
Säkerhetspersonalen hittade inget?
De kollade överallt.
Det verkar låta som högst här.
Det är...
Det är en ganska hypnotiserande ton.
Ja.
Utringningen från en klosterklocka har samma klangfärg.
Eller...
Världsfrämmande.
Beverly.
Jag kan inte göra det här.
Jag vet inte varför.
Du är en bra man, Ben.
Vet du att zebramönstrat är ute igen?
Det var ett tag sen man såg dig.
- Jag har fått ett nytt jobb. - Jaså?
- Vad hände? - Den jäveln sparkade mig.
Det suger.
Varför?
Jag kom in hög några gånger, antar jag.
Antar du?
Ja.
Fan. Jag minns inte.
Vad spelar det för jävla roll?
Jag gjorde det förbannade jobbet.
Hur kan man misslyckas med att servera hamburgare?
Jag har fått konstiga utslag.
Var jobbar du nu?
På andra sidan gatan, med att servera hamburgare.
- Herrejävlar. - Ja.
Har du sett den där pingvinen?
Om jag har...? Va?!
Du vet, pingvinen.
Översättning: Joakim Sandström. www.sdimedia.com