-Twin Peaks politistasjon. -Er det deg, Lucy?!
-Visedirektør Cole! -Har du vært der i alle disse årene?
Vel, faktisk så har jeg dratt hjem, og Andy og jeg har hatt ferie.
Ett år dro vi til Bora Bora.
-Vil du snakke med sheriff Truman? -Ja, Lucy! Han ringte meg.
Greit, jeg skal sette deg over!
Sheriff Truman, visedirektør Gordon Cole fra FBI er på linje én.
Det er den blinkende, den som blinker akkurat nå.
-Hallo? -Det er Gordon Cole, Harry!
Nei, dette er sheriff Frank Truman, Harrys bror.
-Hvor er Harry? -Han er syk og pleietrengende.
-Det var synd å høre. -Jeg skal hilse ham fra deg, sir.
Hva har du til meg, Frank?
Jeg tenkte at du burde få vite dette. Det vil nok høres rart ut.
Noe har blitt funnet. Visepolitimester Hawk fant det.
Sider som har vært savnet fra en viss Laura Palmers dagbok.
De kan tyde på to Coopere.
Jeg vet ikke mer enn dette, men... jeg tenkte at du burde få vite det.
Kanskje det betyr noe for deg.
Tusen takk skal du ha, Frank.
Selv om jeg ikke kan kommentere informasjonen,-
-setter jeg virkelig pris på dette.
Greit, visedirektør Cole, jeg forstår.
Jeg ønsker deg og Harry alt godt.
Takk, sir. Jeg skal si det til ham.
Tammy?
Første sak. Det var starten på alt sammen.
1975:
To unge feltagenter etterforsker et drap i Olympia i Washington.
De ankommer et motell for å arrestere en mistenkt ved navn Lois Duffy.
De hører skudd utenfor et rom og sparker inn døren.
To kvinner er der inne.
Én ligger på gulvet og har blitt skutt i magen,-
-den andre holder en pistol som hun så slipper.
De gjenkjenner den sårede kvinnen. Det er Lois Duffy.
Hun ytrer sine siste ord til dem.
"Jeg er som den blå rosen." Hun smiler og dør.
Og så forsvinner hun foran øynene deres.
De ser at den andre kvinnen som skriker i hjørnet,-
-også er Lois Duffy.
Forresten, hun hadde ikke noen tvillingsøster.
Mens hun venter på rettssaken og bedyrer sin uskyld,-
-henger denne Loisen seg selv.
De to feltagentene var Gordon Cole og Phillip Jeffries.
Og nå... Hva er spørsmålet du burde stille meg?
Hva er betydningen av den blå rosen?
Og svaret?
Blå roser finnes ikke i naturen. Det er ikke noe naturlig.
Den døende kvinnen var ikke naturlig.
Hun var manet fram. Hva heter det nå...?
En "tulpa".
Bra jobbet.
Tid for kaffe!
Albert? Jeg tror at jeg har det. Og Diane er på vei.
Kom inn, Diane.
Føl deg som hjemme.
Ta deg litt kaffe.
Agent Diane melder seg.
Diane, den siste kvelden du så Cooper,-
-nevnte han tilfeldigvis major Garland Briggs?
-Jeg vil ikke snakke om den kvelden. -Jeg skjønner.
Alt jeg vil vite, er om han nevnte major Briggs.
Faen ta deg, Gordon.
Ja.
Albert?
Som du vet, har vi etterforsket en av Coopers gamle saker-
-som involverte major Briggs.
Briggs døde i en brann ved et statlig anlegg for 25 år siden.
Trodde vi.
Det viser seg at han døde for noen dager siden i Buckhorn.
Vi fant denne i magen hans.
Ringen er gravert.
"Til Dougie. Med kjærlig hilsen, Janey-E."
Herregud...
Hva er det?
Søsteren min heter Jane - halvsøsteren min.
Hun er gift med en mann som heter Douglas Jones.
Alle kaller ham Dougie.
Kallenavnet hennes er Janey-E.
-Hvor bor de? -I Las Vegas, tror jeg.
Når snakket du med henne sist?
Vi har glidd fra hverandre.
Jeg hater henne.
Så...jeg har ikke snakket med henne på flere år.
Tammy, ring Las Vegas-kontoret.
Las Vegas-kontoret, takk.
Visedirektør Gordon Cole vil snakke med deg, sir.
-Visedirektør Cole, sir... -Jeg vil ha alt dere har -
- eller kan finne om en Mr. og Mrs. Douglas Jones!
De er ettersøkt i forbindelse med et dobbeltdrap-
-og kan være bevæpnet og farlige. Vær ytterst forsiktige.
-Ja, sir. -Høy prioritet! Hold meg underrettet.
-Agenten din har informasjonen min. -Ja, sir.
Det er 23 Douglas Joneser i Las Vegas og omegn.
Hvordan skal vi finne den riktige?
Hvor mange ganger må jeg si det?! Det er dette vi gjør i FBI!
Takk, Diane.
Ja visst...
Ok...
Før jeg kom opp hit,-
-snakket jeg på telefonen med sheriff Truman i Twin Peaks.
Han sa at de har funnet noe i Laura Palmers dagbok.
Noe som tyder på to Coopere.
Og i natt drømte jeg nok en gang om Monica Bellucci.
Å jøss...
Jeg var i Paris og etterforsket en sak.
Monica ringte og ba meg om å møte henne på en kafé.
Hun sa at hun måtte snakke med meg.
Da vi møttes på kafeen, var Cooper der.
Men jeg kunne ikke se ansiktet hans.
Monica var veldig hyggelig.
Hun hadde med seg noen venner.
Vi drakk alle kaffe.
Og så sa hun den eldgamle frasen:
Vi er som drømmeren som drømmer-
-og så lever inni drømmen.
"Vi er som drømmeren som drømmer"-
-"og så lever inni drømmen."
Jeg sa at jeg forsto.
Og så sa hun:
Men...hvem er drømmeren?
"Men hvem er drømmeren?"
Jeg fikk plutselig en veldig urolig følelse i magen.
Monica stirret forbi skulderen min-
-og antydet at jeg måtte se bak meg på noe som skjedde der.
Jeg snudde meg og kikket.
Jeg så meg selv.
Jeg så meg selv fra for lenge siden på det gamle kontoret i Philadelphia.
Cooper fortalte at han var urolig på grunn av en drøm han hadde hatt.
Gordon, klokken er 10.10 den 16. februar.
Jeg engstet meg for i dag på grunn av drømmen som jeg fortalte om.
Det var den dagen da Phillip Jeffries dukket opp.
-Gordon! -Og ikke dukket opp.
Phillip! Er det deg?
Phillip?
Cooper, hils på den savnete Phillip Jeffries.
Kanskje du har hørt om ham.
Mens Jeffries tilsynelatende var der, hevet han armen og pekte på Cooper.
-Han spurte meg: -Hvem tror du at det er?
Pokker! Jeg hadde helt glemt det.
Dette er veldig interessant å tenke på.
Ja.
Jeg begynner å huske det, jeg også.
Hei. Greit...
Kalkun og ost. Skinke og ost.
Roastbiff og ost. Og bare ost.
-Hvem bestilte med bare ost? -Det var meg.
Det er gamle saker, Chad. Lenge før din tid.
-Hvor skal dere? -Opp i fjellet.
-Og du er arrestert. -Hva faen?!
-Hva dreier dette seg om? -Det tror jeg nok du vet.
Andy og Bobby, ta ham med ned.
-Du gjør en stor feil! -Vi har overvåket deg lenge.
Ta skiltet hans og lås ham inne.
-Du gjør en stor feil. -Hold kjeft.
Der er sandwichen din med roastbiff og ost.
Bobby.
Det pleide å være en vei her. Lyttepoststasjonen var der borte.
Det er ingenting igjen nå. De fjernet alt.
-Hva gjorde faren din her oppe? -Jeg vet ikke.
Alt var topphemmelig.
Som barn fikk jeg bli med inn et par ganger.
Alt jeg husker, er mange maskiner.
Men han tok meg med hit.
Vent her et øyeblikk.
Her er det. Jack Rabbit's Palace.
Vi pleide å sitte her og finne på fantastiske skrøner.
253 meter østover.
Og vi må putte jord i lommene.
Vi får håpe at dette ikke er en av dine fars skrøner.
Det håper jeg også. Jeg tror ikke det.
Det finner vi snart ut.
Han sa at jeg aldri skulle gå hit uten at han var med.
Kom, vi går.
Hun er i live.
Klokken er 2.53 på dagtid.
Har du fyr?
Vi må få henne ned fra fjellet.
Hun er veldig viktig, og noen vil drepe henne.
Fysisk sett har hun det bra. Hun må inn i en celle hvor hun er trygg.
-Ok. -Ikke fortell noen om dette.
-Hva var det som skjedde med oss? -Jeg vet ikke.
Et eller annet. Jeg husker ingenting.
Samme her.
Jeg håper at pyjamasen duger.
Den har ligget i skapet mitt siden den hunden forsvant her inne.
Den er nydelig, Lucy.
Husker du den kvelden, Andy?
Ja, det gjør jeg.
Idioter! Du er en vits, Andy! Du er ikke særlig til politimann.
Du er ikke særlig til politimann i det hele tatt!
Ikke særlig til politimann i det hele tatt.
Du er en veldig slem person, Chad.
Du gir gode politifolk et dårlig rykte.
Gir politifolk et dårlig rykte.
Hold kjeft, din jævla fyllik!
-Helvete heller! Jeg sa hold kjeft! -Hold kjeft!
-Hva faen er i veien med deg? -Hva faen er i veien med deg?
-For et galehus! -For et galehus!
Det er best at jeg gjør det.
-Hva skal jeg gjøre med kassene? -La dem være.
Jeg legger lintøyet oppi i morgen. Her.
Ta det med ro. Alt i orden.
Greit, Jimmy.
Vi har én leveranse igjen, og så drar vi til veikroen.
-Hvem spiller? -Jeg vet ikke.
Du vil vel sjekke om Renee er der.
Ja, kanskje det.
Men...hun er jo gift.
Jeg vet det.
-Hvor gammel er du, Freddy? -Jeg er snart 23 år.
Jeg husker da jeg var 23 år.
-Det er bursdagen min i dag. -Er det sant?
Gratulerer med dagen, Jimmy. Dette er en stor begivenhet.
-Så du kan ikke ta den av, hva? -Nei.
-Jeg forstår ikke. -Den er...en del av meg.
En lege prøvde å ta den av en gang, men jeg begynte å blø.
-Hvor fikk du den fra? -Jeg har ikke lov til å si det.
Det er bursdagen min, Freddy. Si det. Jeg skal ikke si det videre.
-Du kommer ikke til å tro meg. -Da kan du jo bare si det.
Kom igjen, Freddy. Fortell meg historien.
-Kom igjen nå. -Vel...
Jeg sa det til legen.
Jeg kan vel si det til deg.
Siden det er bursdagen din.
Jeg bodde fortsatt hjemme.
-Hvor da? -I London. East End.
For seks måneder siden, etter en kveld på puben med noen kompiser,-
-gikk jeg hjem alene.
Jeg fikk en rar følelse da jeg tok en snarvei ned et smug.
Det slo meg at jeg sløste bort livet mitt.
Jeg bare hang og slang og dro på puben hver kveld.
Jeg burde ha hjulpet folk i stedet for.
Med denne følelsen i meg på akkurat denne kvelden-
-så jeg en høy stabel med kasser i smuget.
Så jeg klatret opp, vet du, bare på gøy.
Jeg klatret opp på stabelen med kasser.
Og helt plutselig -
- ble jeg sugd inn i virvelstrømmen til en stor tunnel i luften.
Jeg svevde plutselig i løse luften.
Høyt oppe et sted, i et tomrom.
Det var en fyr der. Han kalte seg selv "Brannmannen".
Han sa til meg:
"Gå til jernvarehandelen ved leiligheten din."
"Der finner du en hylle med grønne hagehansker av gummi."
"Én pakke er allerede åpnet, med kun en høyrehåndshanske inni."
"Kjøp den pakken og ta hansken på din høyre hånd."
"Høyrehånden din får da kraften til en svær rambukk."
Poff! Så var jeg tilbake på rommet mitt.
Jeg våknet neste morgen, sto opp og gredde meg.
Jeg gikk ned og tok en kopp med... Nei, jeg bare fleiper om det der.
Jeg dro til jernvarehandelen og fant hyllen med hansker.
Og sant nok, der var den åpne pakken med høyrehåndshansken i.
Jeg gikk til disken og la ned pakken, og ekspeditøren sa:
"Jeg kan ikke selge den til deg. Kjøp en som ikke er åpnet."
Jeg sa: "Alt i orden. Jeg vil ha denne."
Han sa: "Jeg kan ikke selge den til deg."
Jeg sa: "Hør her, kompis, jeg vil kjøpe bare én hanske."
"Jeg skal betale full pris."
Han sa: "Nei, den er åpnet. Jeg kan ikke selge den til deg."
Der jeg kommer fra, kaller vi en slik fyr for -
- en "paragrafrytter".
Det er en person som er til hinder og ikke er særlig hjelpsom.
"Jeg kan ikke gjøre det. Jeg må følge reglene."
Jeg sa til paragrafrytteren: "Hør her, jeg kjøper denne hansken."
Jeg la pengene på disken og gikk mot døren.
Paragrafrytteren løp etter meg som en besatt puma-
-og skrek at jeg ikke kunne kjøpe hansken fra den åpnete pakken.
Jeg sprang ut døren og ville løpe fra paragrafrytteren.
Jeg tok på meg hansken samtidig.
Men han grep tak i meg, og plutselig la han meg i bakken.
Jeg skled bortover.
Helt instinktivt, for å forsvare meg, slo jeg ham i skallen med hansken på.
Jeg hørte et knall.
Hodet hans hang på skjeve, og han prøvde å snakke.
Jeg var redd for at jeg hadde brukket nakken hans.
Og så...i det øyeblikket -
- husket jeg noe annet som fyren i himmelen hadde sagt.
"Når du har på deg hansken,"-
-"dra til Twin Peaks i Washington i Amerikas forente stater."
"Der skal du finne skjebnen din."
Så her er jeg, Jimmy. På bursdagen din.
Måtte du få mange flere.
Jøss...
Takk, Freddy. Det var en fantastisk historie.
Bare en fornøyelse, sir.
Hvorfor deg? Hvorfor tror du at Brannmannen valgte deg?
Godt spørsmål. Jeg spurte ham selv. Jeg spurte: "Hvorfor meg?"
Og han svarte: "Hvorfor ikke deg?"
Og da jeg skulle kjøpe billetten for å fly hit -
- sa de at jeg allerede hadde en billett.
Ikke glem at vi må sjekke ovnene.
Ja. Vent på leveransen, og husk å signere fakturaen.
Jeg skal sjekke ovnene.
-En Bloody Mary. -Kommer straks.
Takk.
Drikker du alene i kveld?
Pass dine egne saker.
Er du snill.
Det var ikke så høflig.
Det var ikke ment å være høflig.
Kan du sette deg...der du satt før -
- er du snill?
Jeg sitter hvor jeg vil. Det er et fritt land.
Det er et fitte...land.
Kanskje du er en sånn "mannelesbe".
Ja, når jeg tenker meg om, så ser du litt ut som en mannelesbe.
Du liker å ta fitte i munnen, hva?
Jeg skal ta deg.
Hva...?
Ja, særlig, din miserable hurpe.
Jeg skal dra lesbepuppene dine av deg.
Vil du virkelig kødde med dette?
-Hva faen...? Hva skjedde? -Han falt. Jeg aner ikke.
Halve halsen er jo borte!
Pokker også. Hadde du noe med dette å gjøre?
Hva? Du så meg. Jeg satt jo bare her med drinken min.
Elskling! Ring nødtelefonen.
Det ligger et lik ved baren.
Vi får se hva som skjer.
Ja. Det er litt av et mysterium, ikke sant?
-Det er fordi du henger på galehuset. -Det gjør jeg ikke.
-Du blir stein der inne. -Pisspreik.
Jeg blir stein på rommet mitt. Jeg flyr rundt der inne.
-Ikke gå inn på det stedet der. -Hvem har sagt at jeg skulle det?
Fin genser. Hvor stjal du den?
Det er Paula sin.
Den er fin.
Har du sett Billy?
Ikke på et par dager.
Jeg hørte at du var den siste som så ham.
Det var så skremmende. Han var på kjøkkenet med meg og min mor.
Jeg tror at onkelen min var der også. Jeg er ikke sikker.
Vi så Billy gjennom vinduet.
Han hoppet over et gjerde på to meter-
-og landet i bakhagen vår. Han løp mot bakdøren.
Jeg så at han så meg gjennom vinduet. Han hadde et vilt uttrykk i øynene.
Han snublet inn på kjøkkenet. Jeg skrek, og min mor også.
Blod kom ut av nesen og munnen hans, og han hang med hodet over vasken.
Blodet sprutet som en foss. Han snudde seg og så på oss.
Veldig merkelig og blodig. Og så sprang han ut bakdøren igjen.
-Vi var så forbauset. -Sa dere det ikke til noen?
Vi visste ikke hva vi skulle gjøre. Vi ante ikke hva som hadde skjedd.
-Min mor og han hadde noe på gang. -Hva? Mener du alvor?
Fram til ganske nylig. Jeg skjønte det nå og da.
Hun smilte hver gang han ble nevnt.
Hva heter moren din?
Tina.
Og så løp han bare ut igjen?
Ja. Han var på kjøkkenet i omtrent ti sekunder.
Og så stakk han derfra veldig fort.
Etterpå så vi alt blodet på gulvet. Det var litt på veggen også.
Det tok en stund for meg og min mor å vaske det bort.
Jeg kan ikke huske om onkelen min var der.
Mine damer og herrer, veikroen er stolt av å presentere Lissie!
Oversatt av: Morten B. Helland www.sdimedia.com