Elektricitet.
Var befinner jag mig?
Ett ögonblick.
- Dougie! - Pappa? Pappa? Pappa!
Hemma.
Är det du?
Är det verkligen du?
Ja. Det är verkligen jag, Diane.
Är det verkligen du?
Ja.
Är du säker på att du vill göra det?
- Du vet inte hur det det blir när... - Jag vet.
Vi har nått fram nu. Jag känner det.
Titta. Det är nästan exakt 430 miles.
Nu är det exakt 430 miles.
Tänk igenom det här, Cooper.
Nog är det rätt plats alltid.
Kyss mig.
På andra sidan kan allt vara annorlunda.
Nu åker vi.
Släck lyset.
Vad gör vi nu?
Nu kommer du till mig.
Diane.
Diane?
"Käre Richard"...
Richard?
"När du läser det här har jag gett mig av."
"Försök inte att hitta mig. Jag känner inte längre igen dig."
"Det som fanns mellan oss finns inte mer. Linda"
Richard. Linda.
Kaffe?
- Mer kaffe? - Ja.
Kaffe?
Finns det en annan servitris här?
Ja.
Hon är ledig i dag.
Det är typ tredje dagen hon är ledig.
Mer kaffe?
- Sluta. Sluta! Sluta! - Låt henne vara.
- Vad fan håller du på med? - Va?
Du reser dig upp ur båset.
Helvete!
- Åh, helvete! - Fan!
- Lägg vapnet på golvet. - Jag har inget vapen.
Lägg vapnet på golvet.
Sätt dig ner.
Helvete!
Din jävel.
Fan.
Fan också!
Vem är han?
- Skriv ner adressen på ett papper. - Va?
Skriv ner adressen till den andra servitrisen.
- Var ska den här sitta? - Va?
- Var hänger jag den här? - Ovanför, i jacket.
Jag vet inte om oljan är varm nog att avfyra vapnet-
-men jag hade flyttat mig.
Har du skrivit ner hennes adress?
- Ja, men... - Det är ingen fara. Jag tillhör FBI.
FBI?
Vad i helvete var det där?
Vem är det?
FBI.
- Har ni hittat honom? - Laura.
- Har ni inte hittat honom? - Laura?
Ni måste ha gått fel.
Menar du att du inte är Laura Palmer?
Laura? Nej, jag är inte hon.
Vad heter du?
- Carrie Page. - Carrie Page?
Det stämmer. Jag måste iväg, så...
Vänta. Så namnet Laura Palmer säger dig ingenting?
Hör på, jag vet inte vad ni vill...
...men jag är inte hon.
Din far hette Leland.
Och din mamma heter Sarah.
- Sarah? - Ja, Sarah.
Vad är det här?
Det är svårt att förklara.
Då må låta märkligt, men jag tror att du egentligen heter Laura Palmer.
Jag vill ta med dig till din mors hem som en gång var ditt hem.
Det är ytterst viktigt.
Hör på...
...i vanliga fall, när nån som du knackar på...
...ber jag dem dra åt helvete.
Jag hade slängt igen dörren framför näsan på dem.
Men som det är nu måste jag ändå sticka från stan.
Det är en lång historia.
Så att ta sällskap med FBI kan nog rädda livhanken på mig.
- Vart ska vi? - Till Twin Peaks, i Washington.
- D.C? - Nej, delstaten Washington.
- Är det långt härifrån? - Det är en rejäl bit.
Låt mig bara packa väskan. Kom in.
En minut bara.
Washington... Ligger det norrut? Behöver jag en kappa?
Ta en kappa om du har en.
Jag har flera. Jag tar en.
Jag har ingen mat hemma.
Jag köper mat på vägen.
Okej, då åker vi!
Är du verkligen FBI-agent?
Ja.
Vi slipper åtminstone skitstan Odessa.
Följer nån efter oss?
Odessa...
Jag försökte ha det rent hemma.
Ha allt på sin plats.
Det är långt dit.
På den tiden...
...var jag för ung för att veta bättre.
Känner du igen dig?
Nej.
Känner du igen det där huset?
Nej.
Kom.
- Ja? - FBI.
Jag är specialagent Dale Cooper. Är Sarah Palmer här?
- Vem? - Sarah Palmer.
Nej, här finns ingen med det namnet.
- Känner ni Sarah Palmer? - Nej.
Är detta ert hus?
- Äger eller hyr ni huset? - Vi äger huset.
Vem köpte ni det av?
Älskling, vad hette kvinnan som vi köpte huset av?
Chalfont, en mrs Chalfont.
Vet ni vem hon köpte det av?
Nej, det vet jag inte, men... Älskling?
Vet du vem som ägde huset innan mrs Chalfont?
Nej.
- Vad heter ni? - Alice. Alice Tremond.
Okej.
Ursäkta att vi störde er så sent.
- Det är ingen fara. - God kväll.
Vilket år är detta?
Översättning: Joakim Troué www.sdimedia.com