EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Jeg er Uhtred, sønn av Uhtred.
Kong Edward er nær ved å oppfylle farens drøm:
et samlet kongerike, England.
Du er en like god, sannferdig og trofast mann som faren din.
Dette er skjebnen din.
- Til Bebbanburg, lord Uhtred? - Vi skal holde på Northumbria!
Men fienden er selv klar til kamp.
Når kong Constantins hær dukker opp, sett fyr på den kirken.
Vi må glemme bakholdsangrepet. Constantin er allerede i fortet.
Edward ivret etter å angripe.
Målene våre er samlet. Nå kan vi fange Aethelhelm og Constantin.
Men han gikk med på å vente og lot meg gjøre et redningsforsøk.
Han lokker vaktene ned til stranden. Da får dere en sjanse til å ta dere inn
gjennom vaktrommet.
Aelswith har søkt hjelp av en annen.
Det var dumt av dere å komme. Jeg er ingen venn av kristne.
Utålmodige Edward brøt planen og gikk til hastig angrep på fortet.
- Vi har ventet lenge nok. Tida er knapp. - Dette er galskap.
Gi oss lord Aethelhelm og lady Aelfwynn, så angriper vi ikke.
Nekter dere, beleirer vi og dreper alle. Ingen vil overleve!
Skjebnen bestemmer!
BASERT PÅ CORNWELLS BØKER
En advarsel, antar jeg.
De føyer seg ikke.
Så du far?
Jeg skal vise fram jenta.
- Går kong Constantin med på det? - Vi spør ikke.
Kom igjen!
Blås i alle krav. Trekk ut tida.
Å blåse i en annen konges utfordring er æreløst.
Vent på troppene dine. Gjennomfør bryllupet.
- Jeg kunne jo bare overlevere deg. - Vi er like ved å få det som vi vil.
Du har tatt dem til skrifte. Vigsle dem.
Er du klar?
Portvakten står imot angrep.
Men for sikkerhets skyld bør lady Aelfwynn gå til et tryggere sted.
- Et rom i høyden er forsterket. - Klokt. Aelfwynn, bli med lord Wihtgar.
Hør. Vi kan stå imot en beleiring. Bare la Edward angripe.
Jeg har det ikke i meg å vente.
Kommer han til porten, snakker jeg med ham.
- Hvorfor er vi her? - For å vise at du lever.
- Det var ikke planen. - Vis henne til sakserne.
Tru med å drepe henne.
- Ri fram! Tilby deg å forhandle. - Nei. Vær stille.
Kong Edward kommer ikke. Jeg er bare en brikke i spillet.
Så kast henne utfor. Vis dem hvor nådeløse vi er.
- Slipp henne, så skåner jeg ham. - Uhtred.
Vil du se ham dø?
Slipp henne.
Løp.
Løp!
Følg etter ham!
Vakter, ta ham!
Lord! Her inne.
- Unnslapp dere? - Så klart det. Og vi fant…
- Hvorfor ble du med? - I tilfelle Haesten svek deg.
Men nei. Han holdt sitt ord til døden.
Han fikk en ærverdig død og kommer til Valhall.
- Fant du Aelfwynn? - Hun var kun i rekkevidde.
Og Edward angrep, så tida er knapp.
Vi har fortsatt en fordel. De vet ikke at du er her.
- Uhtred! - Er det en annen Uhtred?
Uhtred! Hvor er han?!
- Hvem da? - Edwards mann er her!
- Uhtred av Bebbanburg? - Bedrageren Uhtred, ja!
Alliansen gir meg ingenting! Jeg blir jaget i eget fort.
Da får du finne ham. Send alle vakter til porten!
Hent Aelfweard. Jeg vil ha arvingen hos meg.
Kom igjen! Til stillingene deres.
Skynd dere. Vi kan stanse dem. De er hunder, mens vi er menn.
Kom igjen. Fortsett!
Nå!
Vi er reddet.
- Bli hos meg. - Vi har tapt kampen.
- Jeg vil be far om å skåne deg. - Du mistet hans gunst da du kom til meg.
- Vi holder stand og gjør deg til konge. - Bestefaren din lover mye.
Et godt råd: Går det ikke etter planen, endre den.
Drikk dette. Det roer nervene.
Jeg sverget edruskap til far.
Faren din har ikke vist god dømmekraft.
Hild. Om vi avleder den siste vakten,
kan du ta henne med til sjøporten og fader Pyrlig?
- Ja. Da trenger jeg en fakkel. - Du trenger et våpen.
Jeg håpet å slippe å bære det.
- Beklager at jeg trekker deg inn i kampen. - Det gjorde egenrådigheten min.
- Beskytt henne som de andre. - Det skal jeg.
Kjemp for Bebbanburg. Dette har du fortjent.
Gud er ikke ond.
Kjemp…
…slik du er nødt til.
Vi angriper.
Da vil vakten forsvare dem, og kvinnene unnslipper. Enige?
Hæren din kommer, herre konge.
- Hvor langt unna? - Like ved.
Ser du? Vi trakk ut tida. Hold stand, for vi vil seire.
- Når trenger sakserne inn? - Snart.
Porten holder. Hærene møtes på slagmarken.
- Edward er jaget bort før kvelden. - Frist ikke Gud med stolthet.
Jeg er stolt. Alt gikk som jeg forutså.
Han hørte om opprøret vårt og kom rett hit.
I stedet for å liste seg meldte han sin ankomst.
Som sagt: Han er impulsiv. La ham presse, så presser han for hardt.
Hæren din er bak ham.
Om stoltheten hans står for fall, la ham tro at vi er skremt.
Åpne sjøporten. Slipp ut alle som ikke tør å kjempe.
Trekk vaktene. Reduser forsvaret vårt.
En dristig plan, konge. Men siden vi har proviant til beleiring…
Kun en lort lar seg beleire. Ut i borggården.
- De later som om de drar. - Edward er ikke så dum.
Han lar seg ikke lure, gjør han vel?
Til brystvernet.
Trekk unna.
La oss være!
Slo han?
Nei. Ikke gjør det.
Å, Gud. Tilgi meg.
Takk.
Det kommer flere.
Følg dem. Fader Pyrlig…
Dette er dumdristig, herre konge. La soldatene kjempe.
Jeg trodde ikke du var feig.
- Hvorfor har du åpnet sjøporten? - Fant du snikmorderen?
- Mennene mine flykter i flokk! - Godt. Desto færre å beskytte.
La Edward se oss trekke oss. Hent mennene.
Du adlyder ham, men han adlyder meg. Gå.
Trekk dere tilbake! Kom ned!
La deg ikke lure, Edward.
- Skotter. - Ser kongen dem?
Nei.
- Menn samles bak portene. - De angriper fra begge sider.
Vi driver dem tilbake.
Herre konge.
Soldatene ror for livet fra sjøporten. De rømmer fortet i fleng.
- Hva skjer innenfor murene? - Uvisst. Vi har ikke hørt noe.
- Uhtred har tatt over. - Nei. Ikke med tre menn.
- Vi klarte det ikke med et dusin. - Noe har skjedd.
Bind hestene. Jeg fører mennene til fots. Vi gjør oss ferdige.
- Til angrep! - Følg kongen!
Skottene kan være i nærheten.
- Dette er ingen god slagmark! - Derfor tar vi fortet og kjemper derfra.
- Gud er med oss. - Nei!
Du er ingen kriger, så gi ikke råd! Gå herfra. Jeg trenger støtte.
Angrip ikke!
Skyt ikke!
Stå klare ved porten og vent på ordre.
Vi beskuer seieren ovenfra, så vi får kontroll.
Menn fra Wessex! Menn fra Mercia!
Nå tar vi Northumbria for England!
Angrip!
Herre konge!
Skjoldmur!
Trekk tilbake!
Skjoldmur!
Far, de skyver oss utfor!
Hold linja! Skyv dem bakover!
Nei, dumme idioter. Drittsekker!
Idioter!
- Hvem står der, ved skogen? - Flere skotter?
Skyv!
Stå imot!
Skyv tilbake!
Full kraft! Skyv dem utfor kanten!
Skyv mer!
Aldhelm!
Stiorra! Kom tilbake!
- Slaget er over, sier hun. - Nei. Vær så snill og hjelp oss.
Jeg ber for sønnen min.
- Slaget er tapt. Edward gikk i fellen. - La meg lede mennene dine.
Ikke gi etter. Vi kan ikke vinne.
Jeg samlet en hær for å hjelpe, men vi kom for sent.
- Bli med. Redd deg selv. - Han forlater ikke slagmarken.
- Det er farlig, men vi må prøve. - Altfor farlig.
Broren din ble med.
Aethelstan er på slagmarken. Aldhelm, Cynlaef… Mange du kjenner.
Jeg valgte Sigtryggrs slekt.
Sigtryggr ville ha støttet meg. Han hadde ikke bedt deg svikte din bror!
- Ingen daner skal dø for sakserne. - Dere har lidd under sakserkonger.
- Jeg lover at danene vil bli belønnet. - Du kan ikke love meg noe som helst.
Det kan hun ikke, det er sant.
Men det kan jeg. For jeg har levd blant dere.
Deres guder er mine guder. Jeg er født sakser, men oppdratt som dane.
I årevis splittet det meg, men kanskje gudene har ført oss hit.
Jeg gir dere et tilbud.
Jeg ber dere om å kjempe for meg og Northumbria.
Hvis vi vinner landområdet, tilhører det både saksere og daner.
Følg meg, så skal daner leve i fred her. Det sverger jeg på.
Daner vil ikke jages eller bo i skogen. Dere får eiendom og hjem.
Gjør det ikke for sakserne, men for forfedrene deres.
De risikerte livet og krysset sjøen for å skaffe seg et hjem.
Følg meg, så sverger jeg.
Jeg gir mitt ord, både som sakser og som dane.
Konge, vi kjemper på begge sider!
Angrip!
Odin verner oss!
Brenn fortet. Jeg vil ikke ha det ved grensen min.
Ta alle gisler du får tak i!
Herre konge! Hjelp!
Fakkelbærere! Stans dem!
Vi må få deg i trygghet. Om faren din seirer, står du i fare.
- Kom de seg i trygghet? - Ja. Hvordan kan jeg hjelpe?
De tar gisler. Gjør det samme. Ta hærføreren. Og finn Finan!
De trekker seg!
De trekker seg.
Ett steg til, så dør du.
Du burde trygle meg. Jeg vet at du er redd.
Så klart. Vi er ikke like gode i sverdkamp.
Så om du vil kjempe rettferdig…
- Ja visst. Du kjemper aldri med ære. - Man vinner ikke et fort med ære.
Uhtred!
Kjemp ikke alene!
Den stinkende lorten gjemmer seg. Han skyr blodbadet han står bak.
Gi meg en grunn til ikke å blinde deg.
Dreper du ham, må jeg kjempe mot deg. Vær god og skån ham.
Da er du dum, for han har sveket deg og Wessex flere ganger.
- Spør om hvis blod han har på hendene. - Han vet at alt var for å beskytte ham.
Visste han alt, ville han ikke støtte deg. Fortell ham det verste.
Ellers gjør jeg det!
Bekjenn dine synder og lev, eller dø i unåde.
Fortell. Hva snakker Aethelstan om?
Den fortellingen…
- Den er vanskelig å forstå. - Slett ikke.
- Det var for å sikre arverekken. - Nok unnvikelse! Jeg blir kvalm.
Aelfweard, dette vil såre deg dypt.
- Han fikk din mor drept for å starte krig. - Det er ikke sant.
- Alle vet det. - Og de tar feil!
Si at det ikke er sant.
Nei, det er ikke sant. Det er…
Det er en grunn.
Hun var ikke målet. Det var en tragedie.
Ble hun drept av dine menn?
Du fryktet at far hadde skylden!
Han har skylden. Han forsømte henne, så hun tok følge med pilegrimene.
Det ante jeg ikke. I så fall hadde jeg aldri…
Aldri!
- Gjør hva du vil med ham. - Nei, Aelfweard…
Du skulle få leve om du snakket sant. Og det gjorde du.
Nå må du stå til ansvar for lidelsen.
Fortell barnebarnet mitt at jeg er en ærefull mann.
- Hvem er lorden av Bebbanburg? - Det tilhørte far.
Hvem er den rette arvingen?! Si det!
Jeg overgir meg aldri.
Drep meg som jeg drepte far. Slik er slektens gang.
Drep meg, så dreper sønnen din deg. Det er skjebnen.
Nei, det er ikke sant.
Uhtred!
Til sjøporten, lord! Løp!
- Nei, jeg forlater det ikke i brann. - Røyken vil kvele deg.
- Gudene avgjør skjebnen min. - Gjør det for meg!
- Vær så snill. - Nei!
Det er skjebnen min å dø i Bebbanburg!
Kong Constantin. Velkommen til Bebbanburg.
Jeg er Uhtred, sønn av Uhtred, arving til fortet og området rundt.
Jeg anerkjenner deg som lorden her.
Og at du rår over området rundt.
Kan vi bytte?
- Er han like hel som før? - Så klart. Vi er ikke barbarer.
Gi oss mennene våre.
Seks menn mot én er ikke rettferdig, selv mot en nevø.
Du må sverge til Skottland.
Det gjør jeg ikke. Dette er sakserland, med plass til daner.
Landområdet er omstridt. Jeg vil alltid kreve det.
Men jeg godtar tilbudet.
Om du er klok, la oss kjøpslå om fred.
Du er nedkjempet. Du kan ikke kjøpslå.
Jeg kan hente flere menn. Slaget er tapt, men ikke krigen.
Jeg er ikke redd for å kjempe.
Om du ønsker fred, skal jeg fortelle deg kravene mine.
Edward.
- Vi vant seieren. - Det kan du si, herre konge.
Hei! Gi akt for kongen!
Sønnen min, som ledet oss til denne seieren!
Dine tapre innsats vil bli besunget og nedtegnet.
Vi skylder deg livet.
- Danene òg, herre konge. - Ja, danene òg.
De får bo her i fred.
Lord Uhtred av Northumbria.
Gratulerer med fødselsretten din.
Du hedrer barna og gir dem trøst og lindring.
Måtte området for evig tilhøre din slekt.
Måtte dine etterkommere leve godt i mange mannsaldre!
- Hvorfor skal vi til fortet? - For å treffe den nye lorden.
Er det et knep for å få meg til å lese?
Jeg vet bedre, Osbert. Nei, jeg har forhørt meg litt.
Jeg tror at den nye lorden kan fortelle deg noe om bakgrunnen din.
- Tror du at han har møtt far? - Ja. Noe slikt.
Du var vel verdt kampen, jenta mi.
Moren din hadde blitt stolt.
Jeg har en gave til deg.
Hva med de sårede?
Noen blir ikke friske på en stund.
Kanskje du bør bli her og pleie dem.
Kanskje det.
Det er et utmerket forslag.
Sjøluften er en god kur mot alle slags sykdommer.
Jeg trenger så klart et rom med sjøutsikt.
Vi skal feire som brødre. Din tjeneste vil ta mange mannsaldre å gjengjelde.
Gjelden er vår. Vi feirer, og du sverger til meg foran folket.
Vi skal dele stunden England blir samlet, og slå ned skottenes krav for godt.
Constantin har trukket kravet på området.
Hvorfor det?
Fordi jeg tilbød å beholde det selv.
Vi skal stå mellom partene, uavhengig, for å sikre fred.
- Folket her er saksere. - Ja, men ikke innbyggere i riket ditt.
Vi vil anerkjenne deg som konge og ære deg.
Men landområdet skal tilhøre Northumbria.
Du får ikke se et samlet England.
Etter alt vi har gitt deg, våger du å svike kongehuset Wessex nå?
Jeg sviker ingen. England blir nok samlet en dag.
Du er rettmessig konge av dine områder.
Men mannen som samler landet, må være en som alle stiller seg bak.
Du har ikke vist deg som den mannen. Du har sådd splid mellom saksere og daner.
Framtida kommer. Vær tålmodig.
Hei!
- For Bebbanburg! - For Bebbanburg!
Uhtred! Uhtred! Uhtred!
Jeg er Uhtred, sønn av Uhtred.
Jeg ble frarøvet min fødselsrett og dømt til mange hvileløse år.
Men som lorden av Northumbria en jeg en verkebyll for kongehuset Wessex.
Jeg er alt som står mellom dem og et samlet England.
Blir Alfreds drøm oppfylt i min levetid?
Og hvem blir i så fall konge?
Vil slektskap seire?
Eller vil konge drepe konge på slagmarken atter en gang?
Jeg vet ikke hva gudene velger.
Men nå er jeg blitt tryggere på at de står ved min side.
Og selv om livet mitt blir vevd av andres hender,
står jeg fortsatt ved min leveregel.
Jeg er Uhtred, sønn av Uhtred. Det gjelder både deg og meg:
Skjebnen bestemmer!
Tekst: Mats Gullikstad