ARCHERON LITTERATURFESTIVAL
SIMONE CLEARY KREATIV SKRIVING
RETURNERES TIL AVSENDER FEIL ADRESSE
Ja!
Min oppgave er å rydde opp i denne institusjonens økonomi.
Ærlig talt har denne festivalen i lang tid
vært en dyr nostalgitripp.
Så om professorene Cleary og Wasserman dukker opp,
kan dere jo hilse dem det.
Beklager at jeg er sen.
Hesteproblemer.
Professor Wasserman, jeg har besluttet at universitetet
umiddelbart trekker tilbake støtten til litteraturfestivalen.
Jeg vet dere er skuffet. Men ærlig talt:
Vi får ikke engang hit en forfatter som kan trekke et moderat publikum.
Jeg husker da alle de store navnene kom hit.
-Updike! -Det var et bedre år!
-Vi burde invitere ham. -Han er død, Arthur.
Det var trist.
Vent, hvor skal du? Vent!
Du kommer for sent. Bilen har falt over litteraturfestivalen vår.
Og den ubarmhjertige bøddelen står foran deg nå.
Å? Vil du avlyse årtiets største litterære arrangement?
Jeg er redd avgjørelsen er tatt.
Jaså? Enn om jeg sa at mannen jeg har invitert hit i år,
kommer til å gjøre oss relevante igjen?
-Jeg aner ikke hvem det kan være. -Inngår ikke det i jobben din?
Greit, Simone. Hvem er det?
Hvilken forfatter har vært forsvunnet i 20 år
etter at han utga sitt store mesterverk?
-JD Salinger! Det er Salinger! -Død, Arthur.
-Shriver! -Shriver?
-Shriver? Jeg trodde han var død.
Shriver! Det hersens toalettet er tett igjen!
EN UKE TIDLIGERE
Kan du skynde deg? Jeg har ikke all verdens tid.
-Jeg fikk dette brevet. -Fikk du et brev?
Har du gjort noe fuffens?
"Kjære Mr. Shriver. På vegne av Archeron universitets festivalkomité
vil jeg invitere deg til å ta del i årets litteraturfestival."
Vent... Vil de invitere deg?
"Ettersom verket ditt... er kontroversielt."
-Hva mener de? -Jeg vet ikke.
De må tro at jeg er en annen.
"Temaet er sannhet, fiksjon og alternative fakta.
Det er gledelig nok også 20-årsjubileet for utgivelsen av ditt mesterverk...
...Goat Time.
Vi har også gleden av å tildele deg Archerons litteraturpris for i år.
Med vennlig hilsen professor Simone Cleary."
Goat Time, for en merkelig tittel.
-Kjenner du ikke til boken? -Nei.
Alle har lest den. Den dama der har lest den.
Denne fyren... Har du lest Goat Time?
-Hva handler den om? Goat Time, altså. -Aner ikke, jeg har ikke lest den.
-Det må være noen som kødder med meg. -Tror du?
-Kanskje en venn av ekskona. -Kan hende.
Eller nei...
Jeg vet hvordan vi skal løse det.
-Ferdig? -Står til? Ja. Takk.
Vi skal komme til bunns i dette.
"Kjære Mrs..."
Nei, det høres ikke bra ut.
"Kjære... professor."
Sant?
Nei, nei.
"Kjære dr. Cleary. Det ville være..."
"...en ære å få ta del i deres høyt aktede festival
og diskutere sannhet, fiksjon og alternative fakta,
som er helt min greie.
Jeg konverserte faktisk med min venn Lenny om det ovenfornevnte temaet i morges.
For øvrig, er prisen tilfeldigvis en bil?
Jeg lurte bare, siden..."
Ok. Ja...
Så skriver han videre om bilen.
Vi kjenner jo til Mr. Shrivers eksentriske humor.
Jeg leste en artikkel om Shriver for mange år siden.
-Jeg husker ikke i hvilket tidsskrift. -The Journal of Comparative Linguistics.
I artikkelen ble det trukket interessante paralleller mellom...
-Jeg skrev den artikkelen. -...Goat Time og Ulysses.
-Jeg skrev den jævla artikkelen, T! -Gjorde du?
-Jeg synes ikke dette er en god idé. -Han høres ut som en galning.
"Og dette kalles galskap?
Men de vises vanvidd stikker mye dypere,
og et glimt av melankoli er en fryktelig gave."
-Byron. Sant? -Da gir vi opp.
Vi deler bare ut verdiløse vitnemål til alle som betaler studieavgiften.
-Et år inviterte jeg Philip Roth hit. -Greit. Men du er ansvarlig.
Få Shriver og et stort publikum hit. Dette er festivalens siste sjanse.
Han svarte meg aldri.
"Kjære Mr. Shriver, vi er så glade for at du takket ja til å komme."
-Svar henne. Si at jeg ikke kommer. -Gjør det selv!
Jeg er ingen forfatter.
"Det er tøft å holde liv i festivaler, så dette var gledelig."
Alle er forfattere nå om dagen. Du har vel sett dem på Starbucks?
"Takk på vegne av alle litteraturelskere.
Jeg håper jeg ikke er for frempå om jeg ber deg ta med nyere tekster."
-Jeg skriver ikke. -Ikke forfattere heller.
De klager bare over at de ikke skriver. Så skriver de om ikke å skrive.
Og de er deprimerte. Du er alltid deprimert.
Ser ut til at vi sliter litt med inspirasjonen.
Å ja. Det er fordi du er en alkis. Og en bedrager.
Men du heter tilfeldigvis det samme som en forfatter.
Maken til arroganse.
-De ba meg skrive noe. -Det er latterlig.
Legg fra deg blyanten.
Ta deg en drink.
Vannflekken i taket åpenbarte seg
samme regntunge dag som kona mi forlot meg.
Først var det en liten flekk, omtrent på størrelse med en mynt,
rett over sengen der jeg lå og gråt.
Jeg lyttet til regnet og så hvordan flekken ble større
til den ble like stor som en baseball...
Mine damer og herrer, velkommen til Salt Lake City.
Unnskyld.
Herregud! Unnskyld, kjære deg.
-Unnskyld? -Hva?! Om forlatelse.
-Må du på toalettet? -Nei.
-Må du kaste opp? -Jeg ville be deg om en tjeneste.
Kan du lese dette?
-Hva faen? Er dette en slags test? -Nei, altså... Er det leselig?
Håndskriften din er forferdelig.
"Vannflekken i taket åpenbarte seg..."
Det stemmer.
Er du forfatter?
Nei.
Jeg vet hvem du er. Ja, det gjør jeg!
Ser du? Det vil si, det ligner deg ikke så mye egentlig.
Du har latt deg selv forfalle litt.
Men dette er det eneste fotografiet som finnes av den mystiske Shriver.
Jeg heter Delta Jones. Jeg skriver faktisk på en selvbiografi.
Jeg går alltid på denne festivalen. Forresten, kunne du...
Jeg ville satt enorm pris på det om du kunne signert denne.
Det er rart med det. Jeg tenkte å droppe festivalen i år,
men da jeg hørte at du skulle dit, var det som et tegn.
Det var det jeg sa: "Det er et tegn!" For Shriver vil forstå det jeg skriver."
Jeg skal hjelpe deg. Kan du skrive: "Til Delta"? Et sted på denne siden.
Og prøv å skrive noenlunde lesbart. Det hadde vært topp.
Jeg kan ikke. Beklager, det går ikke.
Hva?
-Kanskje senere? -Ok. Ja da.
Gjør klar til landing.
Angående selvbiografien min, kunne du tatt en titt? Det går fort.
Vær så god.
Håper du ikke tar deg nær av eksplisitte seksuelle skildringer?
Hva er det jeg sier? Så klart ikke!
Mr. Shriver?
Hei. Jeg må ta første fly til New York.
Jeg skal se hva jeg kan få til.
Det går et fly om en time. Blir det bra?
Vodka martini, dirty. Tre oliven.
Kangaroo.
Hva behager?
En dry martini lages med gin. Er det med vodka, kalles det en kangaroo.
Vel...
Jeg skal nyte min vodka martini, og så bestiller jeg kanskje en til.
Greit nok.
Bestiller man en kangaroo nå til dags,
tror ølnerden med manbun at man er gal.
Så det er nok bedre å bare si det du sa.
Nå som jeg har fått din tillatelse, var denne samtalen helt poengløs.
-Ja, den var vel det. -Takk.
-Beklager om jeg trengte meg på. -Kan vi la være å prate?
-Liker du å lese? -Nei, ikke akkurat.
Ja ja, du kan gi denne et forsøk.
Eller så kan du gi den bort.
Du...
Unnskyld meg, men...
Er du professor Cleary?
Jeg skylder deg vel en unnskyldning.
-Ikke noe av det der skjedde. -Nei vel?
Du må bare oppføre deg som folk i tre dager.
Klarer du det?
Du må være mannen som skrev én briljant roman.
Så kan du dra tilbake til hvor du nå har holdt hus.
Du får ingen bil.
Prisen. Det er en bedriten krystallplakett.
Da skal vi se. Shriver? Shriver...
-Hvor lang tid kan det ta? -Der har vi deg, Mr. Shriver!
Rommet er betalt, men jeg trenger et kort som garanti for uforutsette utgifter.
Jeg har ikke et.
Det er ikke mulig.
Jo, det er det. Det er mulig.
Jeg har aldri skaffet et.
Det blir bra. Takk.
Vi tilbyr romservice frem til kl. 20.00. The Rabbit Hole er åpen kl. 7-24.
-Her er informasjonspakken din. -Takk.
Alt du trenger, finner du i denne.
Du finner programmet ditt der...
SHRIVER FORFATTER
...samt rabattkuponger til diverse butikker i byen.
-Ok, greit. -Jeg kommer og henter deg i morgen.
Takk.
Hva er garanti for uforutsette utgifter?
Romservice og andre ekstra kostnader som føres på romregningen.
Å ja, sånn. Jeg skal ikke gjøre noe av det.
Ok.
Men hva faen? Kom igjen!
Herregud, da!
Hei på deg!
-Trenger du hjelp? -Nei.
Med disse gamle låsene må man vri til venstre.
Sånn, ja!
Men gud, hvorfor ga de deg ikke et bedre rom?
Det holder for meg.
Vet du hva? Ta mitt rom.
Det er mye finere enn dette. Se på den gamle tv-en.
Dette holder lenge til meg. Ellers takk.
-Si fra om du trenger noe. -Det skal jeg gjøre.
Du ødela nesten alt med hun pene professoren.
Hvor mye lenger tror du at du kan opprettholde denne farsen?
Formodentlig ikke særlig lenge.
Fint navneskilt du fikk.
SHRIVER BEDRAGER
Lurer på om dette narrespillet viser seg å være en komedie eller tragedie.
Er det noen forskjell?
Vannflekken i taket åpenbarte seg
samme regntunge dag som kona mi forlot meg.
Først var det en liten flekk, omtrent på størrelse med en mynt,
rett over sengen der jeg lå og gråt.
Jeg lyttet til regnet og så hvordan flekken ble større,
til den var like stor som en baseball.
Etter noen timer var flekken like stor som en honningmelon.
-Hva er det? -Jeg er der om ti minutter.
-Hvem er det? -Simone.
Herregud.
Shriver?
Hei! Wasserman.
-Du kan kalle meg T. -Supert.
Jeg er forfatter, som deg.
Jeg skal være moderator på panelet ditt i morgen.
-Panelet? -Ja, det står på programmet ditt.
I tøyposen.
Hva sier du til å ta noen øl og diskutere hva vi skal snakke om?
Jeg...
God morgen, Simone!
Vi var litt tvilende da Simone sa at hun hadde fått deg på kroken.
-Men her er du! -Det er jeg.
Med mindre den ekte Shriver har sendt deg hit som en spøk.
Jeg sender deg en av bøkene mine!
-Et sjenerøst tilbud. -Ingen leser dem frivillig.
I hans siste roman viet han 80 sider til kunsten å slå høy.
Denne karen tilhører ham. Han kjører ikke bil, av åpenbare grunner.
Jeg beklager om jeg var litt sur i går. Mye står på spill for meg.
Jeg forstår.
-Er du klar for dette? -Nei.
Jeg skal prøve å gjøre det så smertefritt som mulig.
Jeg lover. Dessuten så...
Jeg er jo forfatter selv, så jeg forstår ønsket om å være alene...
-Jeg visste ikke at du var forfatter. -Akkurat nå er jeg en administrator.
Jeg underviser mye. Men jeg tar meg tid til å skrive hver dag.
Unnskyld at jeg avbryter, men jeg har Mr. Shrivers penger.
-Dette er Teresa, undervisningsassistent. -Beklager at det er i mynter. Ja, ta den.
Vi tar penger til forfatterutgifter fra brusmaskinene.
-Dessuten... -Teresa.
-Hyggelig. -Ok, ja. Det spiller ingen rolle.
Vet du hvem jeg har snakket med? Mr. Cheadum.
-Hvem? -Agenten din.
Han er veldig glad for at du er tilbake.
Han ville det skulle bli en overraskelse, men han kommer hit.
-Shriver! -Helsike! Herregud.
Du trenger ikke plukke opp. Hun tar seg av det.
-Beklager. -Plukk dem opp, Teresa.
VELKOMMEN, FORFATTERE
DEN INTERNASJONALE BESTSELGEREN
POETER OG FORFATTERE
"MEN DET ER SANT SELV OM DET IKKE SKJEDDE."
Mr. Shriver, vil du lese manuset mitt? Du kommer til å elske det
Det holder om du bare skriver en kommentar.
Jeg kan skrive den i ditt navn. Kjempelett. Så kan du signere.
Hei.
Jeg setter virkelig pris på dette. Takk.
-Jøye meg. -Beklager det der.
Det var litt overveldende.
Shriver, er du død eller i live?
Har du gått under jorden
For å skrive en bok?
Å, Mr. Shriver
Det er veldig fint, men...
Er du virkelig i live? Eller er du...
Det holder!
-Kjenner du til Blythe Browns bøker? -Nei, det gjør jeg ikke.
Jeg skal sørge for... Teresa, skaff et eksemplar til ham.
Du kan bare ta vare på posen for nå. Takk.
Hun kom til deg Til deg, svarte mann
Politipappa Undertrykkerens beskytter
Pistolen din, batongen Du tok hånden hennes
Klemte halsen hennes Pustet inn ansiktet hennes
Og tok henne og tok henne
Til hun ikke hadde mer å ta
For en gripende fremføring. Dere har sikkert mange spørsmål.
Still dere i kø til de to mikrofonene, så setter vi i gang.
Ingen?
Ikke vær sjenert nå.
Ingen spørsmål?
Mr. Shriver har et.
Hva vil du spørre om?
Har du noen gang...
Har du vurdert å skrive fra en manns synspunkt?
Hva sa han?!
Vet du hva, Mr. Shriver...
Jeg burde vel ha ventet meg et slikt spørsmål
fra mannen som skrev den overvurderte tenåringsmachodritten du kaller en roman.
Men oi, som den fjetret husmødre og studenter.
Men ærlig talt snakker vi bare om Mr. Shriver
fordi han forsvant!
Og for å svare på det du spurte om:
Hvorfor i helvete skulle jeg det?
Du har sikkert rett. Takk for at du delte poesien din med oss.
Vi har et spørsmål til der borte.
Shriver, din gamle rakker!
Steller du i stand bråk fremdeles?
Jack Blunt. Jeg intervjuet deg for Rolling Stone.
Blunt, ja. Lenge siden sist. Jeg kjente deg ikke igjen.
-Det var et telefonintervju. -Stemmer. Det glemte jeg.
Det gjør ikke noe. Hør, har du et øyeblikk til overs?
Jeg håpet du kunne si et par ord om hvorfor du er ute i offentligheten igjen.
-Jeg gir ikke intervjuer. -Perfekt. Det blir eksklusivt.
Jeg har ikke noe å si.
Jeg skal være ærlig nå.
Da jeg intervjuet deg, jobbet jeg for Rolling Stone. Vet du hva jeg gjør nå?
Jeg jobber for en jævla nettavis og skriver om 20-årige drittsekker
som ikke engang er verdige til å slikke svetten av pungen din.
Jeg ser du har truffet en gammel venn.
Han?
Du kan vel gi ham et intervju?
Du skylder meg en tjeneste.
Vi ses til middag.
-Jeg trenger en drink. -Da er jeg rett mann for deg.
For 20 år siden slo du gjennom med en braksuksess av en roman.
Du var overalt: på forsiden av Time, Newsweek...
Men ingen bilder, og det ga deg mer publisitet. Og salget økte.
Men hvem er han? Du vinner National Book Award.
Men du dukker aldri opp. Så får du en humaniorapris.
Selveste Bill Clinton skal henge en medalje rundt halsen din.
Nå må han da vel dukke opp? Jeg leide en smoking!
Men så...
Så?
Ingenting! Du forsvant. Ingen Shriver. Akkurat som Keyser Söze.
Jeg lette etter deg overalt. Hvor har du vært?
-Hva har du gjort? Har du skrevet? -Litt.
Hva da? Bøker? En roman, selvbiografi, noveller? Hva?
Og nå dukker du opp på denne patetiske såkalte festivalen. Hva faen?
Det gir ingen mening.
Jeg vet du pønsker på noe.
Jeg er ikke Shriver.
Veldig morsomt.
Nei, jeg mener... Jeg heter Shriver.
Men jeg er ikke han som skrev boken.
-Jeg er ikke den Shriver. -Naturligvis ikke.
Du er hamløperen Shriver fra Goat Time.
Han som vever seg inn i en kokong og kommer ut helt uforandret.
Du spiller ut det som skjedde med din egen protagonist!
Jeg er ikke Shriver!
Kom igjen! Greit, bare gå.
-Men dette legges ut i kveld. -Legges ut? Hva mener du?
-Storyen. -Jeg har jo ikke sagt noe.
Du forstår ikke det magiske ved internetjournalistikk.
"Ingenting" holder i lange baner.
Og jeg har nettopp drukket med Shriver.
Det er storyen. Alt annet er bare fyllstoff.
-Men du gjorde ikke det. -Hva da?
-"Drakk med Shriver". -Ikke kødd med meg.
Ok...
Jeg tar det.
-Følger du etter meg? -Behold vekslepengene.
Dette er dramatikeren Victor Shashtri Bennet.
Ikke vær så formell. Kall meg VSB.
Vi diskuterte Fugard, Soyinka, intertekstualitet
-og hvordan det relaterer til mine verk. -Spar meg.
-Bare fortsett. -Denne karen trenger en whisky.
-Kan jeg få en kangaroo? -En hva?
Bartenderen vet hva det er.
Har du blitt presentert for Blythe Brown? Dette er partneren hennes Layla.
Liker du teater, Shriver? Har du sett noe i det siste som er verd å nevne?
-Jo da, jeg har sett mye. -Som hva da?
-Hva da? -Jo...
-Jeg har sett noen greier. -Nå nylig?
Var det noe som gjorde inntrykk? Fortell.
Jeg så... Her har vi den!
Hva jobber du med, Layla?
Jeg er skulptør.
Hvilke materialer foretrekker du? Piperensere? Modelleringsleire?
-Kake. -Sa du kake?
-Iblant spiser vi dem. -Hun sa kake. Hørte du, Shriver?
Det var rart.
Rart?
Nei, jeg mente ikke... Faen, det hørtes feil ut.
-Jeg mente ikke å fornærme deg. -Hva er mest fornærmende?
At du ser verden gjennom det sexistiske patriarkatets briller
eller at du nekter å ta kvinnelige kunstneres verk på alvor?
Jeg antar begge deler er like fornærmende.
-Skål! -Skål!
-Går det bra? -Ja da, det går fint.
Husker du tilfeldigvis når agenten kommer? Agenten min, altså.
Det sa han ikke. Han bestilte reisen selv.
Å, søren! Tiden er inne!
Tilbake til campus. Vi skal se et stykke av vår egen Victor Bennet.
Jaså?
Vent litt.
SHRIVER: JEG ER IKKE SHRIVER
Sikker på at dette er greit?
Så lenge Simone, professor Cleary, ikke tar oss på fersken.
Jeg vil ikke gjøre henne sint.
Du er tiltrukket av henne, eller hva?
Nei.
Vær varsom med henne. Hun har blitt såret.
Sviktet av mannen hun elsket.
Det er noen år siden nå.
Kort etter falt Simone for en...
...veldig middelmådig poet.
Så dukket en fremmed opp
Lydløst og usynlig
Tok han henne med et sukk
Men han var veldig kjekk.
Du bør gå. De lurer nok på hvor du ble av.
Greit.
Den timen får jeg aldri tilbake.
Shriver! Hva syntes du?
Beklager, jeg gikk glipp av det.
Men kanskje jeg får lov til å lese det?
Takk.
-Det ville bety mye for meg. -Ingen årsak.
Da så. Publikum venter på meg. Vi ses!
-Gratulerer! -Takk skal du ha!
Takk. For Victor Bennet.
Jeg håper du forstår hvor mye det betyr for universitetet at du er her.
Og for meg.
I årevis har jeg lurt på om jeg skal prøve å forbedre situasjonen her
eller om jeg skal satse 100 prosent på å slå gjennom som forfatter. Omsider.
Hva jeg enn gjør, kjemper jeg bare mot vindmøller.
Bedre det enn å løpe på dem.
Mr. Shriver, en beskjed til deg.
JEG SITTER I BAREN. KOM OG TA EN PRAT. BLYTHE
Jeg følger med på deg.
-Hvorfor det? -Det er noe som lukter uggent her.
Du klarte deg gjennom den første dagen. Nå blir det straks verre.
-Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre. -Se opp for kakedama. Hun er trøbbel.
-Og poetkjæresten hennes... -Hun hater boken min, det er sikkert.
Din bok? Du tror på dine egne løgner.
Du kan lyve for dem, men ikke for meg.
Åpne, det er politiet!
Hva?
Hva gjelder det?
Her sover man ikke, Shriver!
-Unngår du meg? -Ja.
Det forstår jeg godt.
-Hvor er Layla? -På rommet og sturer, som vanlig.
Skål.
Hvordan våger du å ha fest uten å be meg? Kom igjen!
-Uforskammet. -Neimen, har du sett!
Party!
Kom hit ned!
Det ville vært idiotisk av oss å takke nei til et slikt tilbud.
Jeg er ganske trøtt.
Hvor er livsgleden som anstår seg for mannen som skrev Goat Time?
-T, ikke vær en gammel gris. -Hysj med deg, jentunge.
Gammel er jeg kanskje, men poesien er på min side.
Jeg blir med!
Jeg tar kvelden.
Du skuffer meg, Shriver.
-Kom, Teresa. -Ja vel. Jeg er vel ferdig her uansett.
-Vi ses i morgen tidlig. -Hvor går alle sammen?
Det var ikke rare festen.
Men det gjør ingenting. Du vet hvor du finner meg.
Hele natten lå jeg der, vidvåken.
Jeg lurte på hvordan vannflekken ville se ut i dagslyset neste morgen.
God natt, Mr. Bojangles.
Ved morgengry så jeg at flekken hadde blitt enda større.
God natt, Mr. Bojangles.
Nå hadde den samme størrelse og form som et voksent menneske.
En kvinne. Med langt, bølgende hår.
God natt, Mr. Bojangles.
Hva?
-Hei, det er Teresa. Jeg er i vestibylen. -Hvem? Hva?
Du skal delta på skriveverkstedet mitt.
-Det må være en feil. -Det står i programmet. Fikk du det ikke?
Nei, jeg fikk ikke noe program.
Vel, det begynner om 20 minutter.
Faen!
Hun var i baren, og ville ha kommet opp etterpå. Jeg spør deg om du så noe.
-Shriver! -Vi må gå nå.
-Morn! -Jeg har låst meg ute fra rommet.
Blythe kom ikke til rommet i går. Hun er vekk.
-Vi må gå nå. -Det var ille.
-Kanskje hun bare gikk seg en tur. -Gikk seg en tur?
-Hvor skulle hun ha gått? -Man trenger ikke ha et mål.
"Jeg er han som går i den ømme og evig ekspanderende natten."
Whitman?
-Vi må gå nå. -Herregud!
Var hun ikke på ditt rom i går kveld?
Jo, men så gikk hun.
-Når var det? -Jeg aner ikke.
-Hvordan er det mulig? -Han har viktigere ting å tenke på.
-Jeg ringer politiet! -Det er ikke bra.
-Hva venter studentene seg av meg? -Jeg sa du var et geni, så de svelger alt.
Jeg ba dem lese boken. Noen av dem har til og med gjort det.
Alle vil bli forfattere, men ingen av dem liker å lese.
-Hvorfor er boken så kvinnefiendtlig? -Den er erotisk.
-Den er bare snuskete. -Hva så? Livet er snuskete.
Hvorfor ga du hovedkarakteren samme navn som deg selv?
Jeg kunne ikke komme på noe annet.
Hva skjedde med kona? Hvorfor forsvant hun bare?
-Han drepte henne. Ikke sant? -Nei, han drepte henne ikke.
Hvor mye av det er sant?
Hva bunner i fantasi og hva bunner i egne erfaringer?
For å være ærlig har jeg vanskelig for å skjelne mellom virkelighet og fantasi.
Men hvordan kan man forstå det man opplever om man ikke har fantasi?
Fiksjon og fortellinger er verktøy som mennesker har,
som ingen andre skapninger har, for å forstå vår egen eksistens.
Vi skaper en fiktiv verden...
...som et laboratorium der vi prøver å forstå den virkelige verden.
Takk.
Det er flott at studentene får treffe en ekte forfatter.
-Det er vel ekte forfattere her? -T og Simone?
Bøkene deres finner man kun i bokhandelen på campus under "lokale forfattere".
LOKALE FORFATTERE
Jeg visste ikke at Simone hadde utgitt en bok.
To, faktisk.
Hun er ingen dårlig forfatter, hun er faktisk ganske dyktig.
-Men hun er et avskrekkende eksempel. -Hvordan det?
Når jeg er på hennes alder vil jeg ha en karriere, en redaktør og en agent.
Jeg vil ikke stagnere i faens Acheron.
Der du jo. Kom igjen, vi er kjempesent ute!
-Kan jeg ta med disse? -Hva? Ja.
Setter du dem på min konto? Tusen takk.
Jeg tar dem.
DROPP PISSPREKET
Du gikk glipp av en skikkelig bra fest i går kveld.
Det var hinsides det hinsidige.
Men det som skjer på Hotel 99, forblir på Hotel 99.
Jeg skal skrive en bestselger om det stedet en vakker dag.
Jeg skulle gjerne hatt deg med i et kapittel.
Sa du ikke at det som skjer der, forblir der?
-Tja... -Hei.
Hei, Victor.
Jeg noterer at vår sapfiske poet ikke har innfunnet seg.
-Jeg hørte de har tilkalt myndighetene. -Hvilke myndigheter?
Du virker litt urolig, Shriver. Er det noe du vil fortelle?
-Har du lest dem? -Ja.
De er fine. De er...
...hverdagsdrama. Kvinner som kjemper for å passe inn.
-Du høres nedlatende ut. -Nei da.
Det er bare det at...
Forfattere som du og jeg...
...vi er ute etter større fisk.
Vi haler opp sannheten fra det mørke dypet.
Nå ja...
Hei og velkommen!
Vi er glade for å være her, i alle fall er jeg det.
Jeg begynner med å presentere denne mannen,
som ikke hadde trengt noen presentasjon om han lot seg avbilde oftere.
Han har skrevet kun én roman. En fantastisk roman.
Mine damer og herrer: Shriver!
Vi har også med oss vår dramatiker Victor Bennet,
som kommer fra... et sted over dammen.
Vi hadde alle gleden av å nyte hans hysterisk morsomme,
men samtidig svært gripende, stykke i går.
Victor Bennet.
Temaet for dagens paneldiskusjon er:
"Er ordene på siden virkelighet eller en illusjon?"
Mine herrer.
Er ikke virkeligheten en illusjon? Virkelighet skråstrek illusjon.
Den skråstreken antyder vel at de er synonymer?
Hadde jeg skrevet romaner, hadde jeg vært dramatiker/forfatter.
Ingen ville sagt noe på det. Obstetriker/gynekolog.
AC/DC.
Jeg ser at du tar notater. Vil du dele dem med oss?
I går kveld, fra hotellrommet mitt, så jeg...
...en gruppe heiajenter, unge kvinner.
De danset og moret seg som små barn ved svømmebassenget.
Plutselig fløt en av disse unge kvinnene opp i luften.
Varsomt, som en fjær som blåser i vinden.
Hun hadde langt, blondt hår og blå øyne.
Fra vinduet mitt hadde jeg kunnet rekke ut hånden
og berørt ansiktet hennes.
Og forbi denne vakre unge kvinnen...
...hadde jeg ikke kunnet se hvor ørkenen møtte nattehimmelen...
...om det ikke var for en usynlig linje
som lot meg vite hvor jorden tok slutt og millioner av stjerner begynte.
Mens alt dette foregikk, rullet et langt godstog forbi.
Hjulene laget den klakkende lyden som føles så beroligende.
De følger samme rytme som hjerteslagene våre.
Eller så diktet jeg det bare opp.
Mannen jeg ville treffe! Sjekk dette.
Over 100 000 treff, 600 kommentarer så langt.
Denne damen fra Toledo...
Mr. Shriver? Jeg er kriminaletterforsker Karpas.
Har du gjort noe du ikke burde, Shriver?
-Jeg vet ikke. -Bli med meg.
Jeg har lest boken din. Du har et interessant perspektiv på livet.
-Har jeg? -Ja.
-Jeg vil kalle det litt nihilistisk? -Jeg liker ikke merkelapper.
-Er den kubansk? -Ja visst.
Karakterene dine har ingen moral.
Ingen er god, ingen er ond. Gud fins ikke.
Det er bare usedelighet og snusk. Og heidundrende utroskap.
Og så drap, så klart.
-Ja. -Ja?
Du er visstnok den siste som så Ms. Brown i live.
Hva? Er hun død?
Jeg sa ikke at hun er død. Eller har du noe å fortelle?
-Er hun død? -Nei, hun er savnet.
Men når det har gått et døgn, ender savnetsaker sjelden bra.
Kveldsresepsjonisten sa at Brown la igjen en lapp til deg.
Ja. Hun ville treffes i baren og ta en drink.
Interessant. For jeg har 400 vitner som så at dere kranglet den kvelden.
-Traff du henne i baren? -Nei, jeg var trøtt.
Ikke for trøtt for en fest.
-Trenger du en advokat? -Jeg tror ikke det.
Ok.
-Vi ses på soaréen. -Hvilken soaré?
Han er morsom.
Jeg har gravd litt i fortiden din. Det er noen løse tråder.
Du vet vel ikke hvor ekskona di er?
-Nei. -Greit.
Jeg sier fra om jeg finner ut noe.
Uff da! Han tror du drepte henne.
-Hvem da? -Poeten, så klart.
-Og kanskje kona di også. -Men det gjorde jeg ikke.
Det er interessant med disse parallellene mellom ditt liv
og protagonisten i Shrivers bok. Synes du ikke?
Ja, greit. La meg være i fred så jeg kan tenke.
Shriver?
-Beklager. -Kom nå.
Jeg skal løpe noen ærend, og så må jeg hjem og skifte.
-Hva med meg? Jeg ser ut som en uteligger. -Forfattere får være som de er.
Du er da også forfatter.
Folk her omkring ser meg ikke som en.
Jeg hater denne festen. Jeg skulle gjerne droppet den.
-La oss droppe den! -Det går ikke.
Det er dr. Bedrosian som sponser festivalen.
I kveld skal vi hjem til henne og få henne til å føle seg veldig viktig.
Rettere sagt er det du som skal få henne til å føle seg viktig.
Det kalles å slite for føden.
Jeg forstår.
Du må selvsagt ikke gjøre hver minste lille ting
som hun ber deg gjøre, om du skjønner hva jeg mener.
-Hva underviser dr. Bedrosian i? -Hun jobber ikke på universitetet.
Hun er byens gynekolog.
Neimen! Kjøpte du dem?
-Jeg vil du skal signere dem. -Jeg har kasser med bøker å gi bort.
-Har du? -Ja.
Bøkene dine burde være der ute, for det jeg har lest hittil, er...
...virkelig fantastisk.
Jeg hadde mange drømmer.
Men så måtte jeg... ta tak i virkeligheten.
Folk rådet meg til å bruke internett, skaffe en hjemmeside.
"Bygge en plattform."
Visstnok er det viktigere enn selve skrivingen. Så kynisk.
Og så har vi... deg.
Du forsvinner, nekter praktisk talt at du skrev boken din.
Du manipulerer bort alt når noen stiller deg et spørsmål.
Du, mer enn noen annen, lar verket ditt snakke for seg selv.
Lar jeg mine verk snakke for seg selv, er det ingen som lytter.
Jeg må gjøre meg klar, vi er sent ute.
La oss inngå en avtale:
Gi meg en privat høytlesning fra Goat Time.
Så signerer jeg bøkene etterpå.
-Hva vil du jeg skal lese? -Ta noe med eseløre på.
-Høyt? -Nei, inni deg. Ja, selvsagt!
"Dagene, ukene og månedene etter at kona mi forlot meg...
...ventet jeg på at følelsene skulle komme.
Men jeg følte ikke noe. Ingen sorg, ikke noe tap, ingen tristhet.
Jeg følte meg bare utslitt.
Som om jeg halte opp en tung bøtte fra en bunnløs brønn.
Men så en dag, mens jeg satt på bussen
på vei til sentrum for å spise lunsj med Franz, så jeg en mann.
Han var på min alder, samme høyde, og hadde på seg en lang tweedkappe.
Den var maken til den jeg hadde forlagt på en togstasjon flere år tidligere.
Dagen hadde begynt som en kald vinterdag, men så ble det varmere rundt middag.
Jeg tok av meg kappen og la den ved siden av meg på benken.
Så døset jeg av. Jeg tror jeg drømte.
Jeg våknet av at toget mitt ble ropt opp. Jeg hastet av gårde uten kappen.
Det var først året etter, neste vinter, at jeg innså at kappen manglet.
Jo mer jeg studerte mannens kappe...
...jo mer overbevist ble jeg om at den hadde vært min.
Hvorfor gikk han med den? Det var april. Selv hadde jeg bare en tynn jakke på.
Da bussen stoppet ved min holdeplass, gikk han av.
Jeg fulgte etter ham. Han krysset 7th Avenue og gikk ned 21st Street.
Han stanset et øyeblikk ved en aviskiosk og leste overskriftene på tabloidene.
Han så på armbåndsuret sitt. Jeg så på mitt.
Jeg fulgte etter mannen drøyt hundre meter,
og så ham gå inn på kaféen der jeg skulle treffe Franz.
Gjennom vinduet så jeg ham klemme seg forbi flere bord.
Og så, til min store forundring,
stoppet han opp og hilste på Franz.
De to ga hverandre en klem og han satte seg rett overfor Franz,
som om det var han som skulle gå på den lunsjen.
Jeg så på mens de spiste. Mannen spiste en omelett og Franz en salade niçoise.
Og til maten drakk de en flaske av min favorittvin.
Jeg hatet denne fremmede som befant seg ute i verden.
Han som levde mitt liv, spiste min lunsj, pustet inn mitt oksygen.
En vakker dag ville jeg bli nødt til å konfrontere ham.
Jeg gikk hele veien hjem til fots."
Unnskyld. Jeg bare...
Så fin du er.
"Fin", er det alt du har å si?
-Nei, nei. Jeg mente nydelig. -Takk.
Spektakulær. Strålende.
-Må vi virkelig gå på den festen? -Ja.
Vesken min.
Du... Du lovet å signere boken.
Kan vi ikke ta det... etter festen?
-Det er en god idé. -Ja.
Kan du skaffe meg en bourbon?
-Kan vi gå nå? -Her er hun. Bare jatt med.
-Hei, Simone. -Hei.
Mr. Shriver. For en ære å ha deg her i min ikke så ringe bolig.
-Takk. -Jeg håper du finner deg til rette.
Jeg prøver å opprettholde et sofistikert nivå i denne kulturelle ødemarken.
-Det ser jeg. -Det er viktig å være et forbilde.
At du er her er svært viktig i så måte.
Det er verd hvert øre jeg har donert.
Du forstår, jeg er litt av en bokelsker.
-Hvem er han der? -Aner ikke. Vi går til biblioteket.
-Dette ser ikke ut som et bibliotek. -Men det er her jeg jobber best.
Her har vi den. Førsteutgaven, i perfekt stand.
Som du kan tenke deg, betalte jeg en formue for den.
Er det noe jeg kan gjøre for å få en signatur?
Er du forfatter?
Jeg vet hvem du er!
Hva som helst?
-En penn? -En penn.
Jeg må en tur på toalettet.
Herregud!
Du...
-Shrivers residens. Jeeves her. -Lenny, det er meg.
-For en overraskelse. -Jeg tror jeg er Shriver.
-Ja, hva så? -Nei, den ekte Shriver.
Det høres søkt ut, men alt stemmer. Jeg husker livet hans. Livet mitt.
Hva har du røyket der borte? Dette er jo helt vanvittig.
-Er alt i orden? -Ja da.
-Hva? -Alt gir mening nå.
Jeg skrev Goat Time.
-Alt er inni meg. -Å glemme at man er en berømt forfatter?
Altså, jeg vet ikke... Seriøst?
Den boken kostet meg alt. Om jeg har klart å glemme det,
tror du det er mulig at jeg har glemt at jeg drepte noen?
-Dette er vel hypotetiske spørsmål? -Jeg vet ikke.
Men jeg vet at jeg er Shriver. Og at jeg kanskje ligger tynt an.
Greit. Om du sier det, så.
Nei... Jeg er Shriver.
Jeg er den Shriver!
-Greit, greit. Ro deg ned. -Jeg er Shriver!
Hallo?
Jeg begynte å bli bekymret.
Beklager.
-Så... hva med middagen? -Middagen kan vente.
Jeg er skrubbsulten nå. Snakk litteratur til meg!
Jeg fikk sengen skipet fra Positano. Vi måtte forsterke gulvet.
Les romanen min. En garantert bestselger.
Den har alt: vold og sex.
Den handler om en vakker gynekolog som bærer på en mørk hemmelighet.
Jeg vet det. Den handler om meg. Men man skal skrive om det man kan.
Jeg vil du skal ta meg hardt. Ja. Ja!
-Kom igjen, din litterære løve! -Du!
Hva?
Tro meg, dette ansiktet er ikke verdig din wall of fame.
Simone? Jeg må gå.
Du glemte romanen min!
Simone? Simone!
Det må være noe ledig. Hvilket rom som helst.
-Simone. -Det er meg, ja. Hvem faen er du?
Shriver.
Jeg har lurt på hvorfor du har vært så unnvikende.
Men så dukket noen opp og ga meg svaret.
-Så du er ikke sur for gynekologen? -Å, spar meg.
-Enda bra. Men Simone... -Ikke si navnet mitt, hvem du nå er.
Har ikke du løyet for meg fra første stund?
Det er et vanskelig spørsmål. Teknisk sett har jeg løyet.
Men det viser seg at løgnene var sanne.
Herregud, dette stedet er horribelt. De har ikke engang tørkepapir!
-Hvem er denne fyren? -Shriver.
Å, der har vi ham! Æresgjesten. Dobbeltgjengeren min.
Du har gitt meg en del hodebry. Jeg befant meg på et ashram
og var nære på å oppnå total lykke da jeg fikk en telefon.
Jeg vet ikke hvem du tror du er, men dette er Shriver.
Nei. Du bør virkelig krype tilbake under stenen der du kom fra,
for du gjør denne vakre damen opprørt.
Hold deg unna henne, din bedrager!
-Det er du som er bedrageren. -Hvordan kan du bevise at du er Shriver?
Du kan få se sertifikatet mitt og kredittkortene mine.
Her er min National Book Award.
Her er en invitasjon fra ekteparet Clinton angående humanioraprisen.
Bill er en nær venn av meg.
Greit, det er ganske overbevisende.
-Går du alltid rundt med disse tingene? -Ja.
Og jeg som nesten begynte å...
-Simone? -Takk.
Kom gjerne på høytlesningen min, om du tåler fornedringen.
-Unnskyld meg. -Hvor skal du?
Hvem er den fyren?
Han må vel være meg.
Det går bra.
Den andre Shriver er nok hos henne nå.
-Hun kysser ham og sier: "Å, Shriver!" -Det gjør hun ikke!
Hun virker svak for forfattere.
Ja. Hvem er ikke det?
Du glemmer at jeg kjente henne da hun het Simone Wasserman.
Au da. Du visste ikke det.
-Så det var han som knuste hjertet hennes. -Nei.
Hun dumpet ham som en søppelsekk for mange år siden.
Han har ikke alltid vært like marinert som han er nå.
Han var læreren hennes, eller mentoren.
Frem til hun ble bedre enn ham på alle mulige vis.
Hun begynte å bli kjent, og det taklet han ikke.
Han ødela selvtilliten hennes og fornedret henne hele tiden.
Det var akkurat som i en artikkel jeg leste
om bløffsyndromet og høytpresterende kvinner.
Du forstår det ikke siden du er mann, men...
Hun trodde på pisspreiket hans og mistet troen på seg selv.
Men til slutt fant hun mot til å kaste ham ut.
De siste fem årene har han desperat prøvd å gjøre det godt igjen.
Og drukket.
-Der er du jo. -Herregud.
-Hva? -Jeg har lett etter deg overalt.
-Noen nyheter? -Jeg har pratet litt
med en av heiajentene som er her for stevnet.
Sophie het hun. Flott jente. En vakker ung dame.
Om jeg noen gang får en datter, blir hun nok akkurat slik.
Men i alle fall, hun så Ms. Brown på rommet ditt den kvelden.
Sa hun at hun så Ms. Brown?
Mens hun... "utførte et høyt hopp".
Slik du beskrev det tidligere i dag.
Hun sa at Ms. Brown lå utslått på sengen din.
Det husker jeg ikke noe av.
Du var den siste personen som så poeten.
-Prøver du å antyde at Mr. Shriver... -Alle er mistenkte.
Alle.
Ja vel.
I så fall, etterforsker du bedrageren som påstår at han er Shriver?
-Bedrager? -Jepp.
Og mens du har notatboken din åpen, kan du også notere
at Ms. Brown forlot rommet hans mens jeg var der.
-Sophie nevnte ikke at du var der. -Jeg var sikkert på do.
Jeg skjønner.
-Prøvde ikke du å lete etter ekskona mi? -Jo. En interessant sak.
Men jeg tror svarene er der ute. Noen av dem er kanskje i denne.
Wow!
Dette må være den beste festivalen jeg noensinne har vært på.
Dette er jo helt sykt!
-Hei. -Hei.
Jeg låste meg selv ute fra rommet mitt, så...
Jaha. Det var synd.
-Du ser stressa ut. -Ting går temmelig dårlig.
Jeg hørte at du er den berømte forfatteren Shriver.
Det råder det visst en del uenighet om.
Jeg vil heie på deg.
Shriver, Shriver, ta pennen fatt Kom igjen nå, kjemp som besatt
Intet slår ordets makt, sies det Med det kan du vinne, skal du se
-Pleier det der å hjelpe folk? -Det virker sånn.
-Det er finale i dag. -Lykke til.
Trengs ikke.
Jeg trenger en nøkkel til rommet mitt. Jeg ble låst ute.
Jeg har visst ikke en.
-Hva med renholderen? Har hun en? -Spis frokost, så finner jeg henne.
Nei, forresten! Hun er syk i dag.
Hun...? Har dere...? Hva slags hotell er dette?
-Har dere bare én renholder? -Ja. Hun er kjemperask.
-Hvem er denne fyren? -Han er tydeligvis meg.
Hæ? I alle fall... Jeg hørte at du utforsket dr. Bedrosians bibliotek.
-Ingenting skjedde, jeg lover. -Da må du være den første som takket nei.
Å nei. Ikke si at jeg er her.
-Teresa! Har du sett ham? -Hvem da?
-Du vet hvem. -Det er sikkert hans havregrøt.
-Er den hans? -Han gikk.
Damen fra universitetet sa at du må sjekke ut innen fristen.
Det var for en halvtime siden. Du må betale for en dag til. Kredittkort?
Du kan bo hos meg til vi finner nøkkelen.
-Faen også. -Så ille er det da ikke.
Du har virkelig hjulpet meg, min venn! Du har gitt meg årets litterære story.
En bedrager later som han er en tilbaketrukket forfatter.
Min artikkel får den ekte forfatteren til å komme hit.
Det er så ironisk som det kan bli. Jeg selger storyen til The New Yorker.
-Greit, nå går vi. -Ha meg unnskyldt.
-Går det bra der inne? -Ja da.
Hvor er han?
Shriver!
Shriver, hvordan har du tenkt å håndtere dette?
Jeg trenger en håndduk!
Dette er en av tidenes beste litterære bløffer.
-Vi har en skamløs bedrager blant oss! -Mener du meg eller ham?
Da jeg hørte om denne sjarlatanen, ville jeg virkelig tro på ham.
Greit, jeg tvilte på deg til å begynne med.
Jeg var sjalu. Jeg merket at ekskona mi holdt på å falle for deg.
Men jeg har aldri støtt på en forfatter
som ikke har vært overbevist om at dritten hans lukter parfyme.
Men du, Shriver, du går rundt som en usikker student.
En som venter på at noen skal be deg legge ned pennen
og bli fiskehandler i stedet.
Hva skjedde med deg?
-Jeg har noen teorier. -Jeg også.
Du er gal!
Hvordan jeg vet det? Fordi jeg også er gal!
Men ikke gal nok til å tro at du ikke skrev Goat Time.
Få ræva i gir!
Kom! Om et kvarter skal bedrageren hylles av universitetets høyeste leder.
Deretter blir han eskortert til auditoriet der han skal lese høyt fra din bok
og ta imot din pris!
Det er riktignok ingen bil, bare en bedriten plakett.
Da gikk vi!
-Hvor er Teresa? -Hun løser problemene dine på hotellet.
Hvordan kommer vi oss dit?
Vær så god, min gode mann.
Neimen, er det ikke lurendreieren som skal selge oss Eiffeltårnet?
-Mine damer og herrer: Shriver! -Hva foregår her?
-Dere er ikke lite frekke, dere to! -Jeg ville bare be om unnskyldning.
-For hva da? -Jeg var ikke ærlig da jeg kom hit.
Den mannen er en bløff! En svindler. En bedrager.
Hold kjeft, din stinkende alkis!
Si det du vil si og gå herfra.
Ta henne med storm!
Først og fremst vil jeg bare si:
For en ære det har vært å få være her.
Å få være blant dere.
Mr. Bennet, jeg gleder meg til å se en av forestillingene dine.
Jeg skulle ønske Ms. Brown var her.
Men jeg skal lese hvert dikt hun har skrevet.
Og Ms. Layla...
Jeg håper jeg en dag får æren av å spise en av dine skulpturer.
T, Ms. Teresa, alle sammen... Dere er slike flotte mennesker.
Dere behandlet meg med respekt og var imøtekommende.
Jeg kommer alltid til å ha... varme minner om dere.
Mest av alt vil jeg takke professor Cleary
for at hun ga meg sjansen til å finne meg selv.
-Å... -Dette er fantastisk!
-Det beste jeg har lest på evigheter. -Hun gjemte seg på rommet ditt.
Jeg sovnet under sengen din og våknet i går.
Jeg orket ikke få kjeft av Layla, så jeg skrev poesi.
Da du ikke kom tilbake i går kveld, ble jeg en dag til.
Og da fant jeg dette.
Dette mesterverket!
-Hva spiste du? Jeg bare lurte. -Müslibarene hans.
-De lå i tøyposen din. -Kan vi avslutte dette tullet nå?
Dette er jo latterlig! Kom igjen. Simone...?
-Hvem er dette? -Vel...
-Shriver, tror jeg. -Ja!
-Det er jo helt ko-ko. -Det er du som er ko-ko!
Får jeg presentere Mr. Cheadum, Shrivers agent.
-Godt å se deg igjen. -I like måte. Du ser godt ut.
-Da er den saken avgjort. -Dette er den ekte Shriver.
-Jaha! Beklager. -Hva har du å beklage?
-Kjenner du ikke dine egne klienter? -Vi møttes bare én gang. Jeg var 15.
Min far var Mr. Shrivers agent. Jeg arvet klientene hans da han døde.
Ingen rører seg!
Herre min hatt, Simone! Hva har du dratt oss inn i?
Kan den ekte Shriver vennligst tre frem?
Er ingen her forfatteren av denne boken?
Denne kaleidoskopiske dissekeringen av menneskets psyke?
Denne fantasmagoriske allegorien?
Dette er Shriver.
-Jeg må få be om unnskyldning for... -Vent litt.
-Det der er ikke Shriver. -Ms. Brown! Jeg ser du er i live.
-Så du hevder at du er Shriver? -Absolutt!
-Hva skjer? Simone, si at de tar feil. -Vent! Dette er galskap!
Det der er ikke Mr. Shriver.
-Hvorfor gjør du det der? -Dette er latterlig. Simone, si noe.
Hold tåta. Denne mannen er en profesjonell bondefanger.
Han heter Herbert Davies. Han kommer fra Baltimore.
Han har tidligere utgitt seg for å være sentralbanksjefen.
-Jeg vet ikke engang hva det er. -Og erkebiskopen av Canterbury!
Ta dere av det.
-Ta ham! -Kan noen gjøre noe?
Han har visstnok lykkes med å forføre utallige kvinner.
Samt mange menn.
Ikke gjør motstand!
Byron, jeg tror at dette gjør oss relevante igjen.
Jeg skammer meg sånn.
Jeg tvilte på deg med en gang. Nei...
Jeg tvilte på meg selv.
Da du sa du ville komme hit, virket det for godt til å være sant.
Jeg lyttet ikke til den delen av meg som visste
at bare du kunne ha skrevet den boken.
Hvordan kunne du vite det når jeg ikke visste det?
Du visste at du hadde skrevet den.
Men du trodde ikke at du hadde det. Det var derfor du kom.
Kan vi begynne på nytt?
-Hva? -Du vet...
Ta alt fra begynnelsen igjen, late som om ikke noe av det der skjedde.
Hei.
Jeg heter Simone Cleary.
-Er du klar? -Jeg er nervøs.
Jeg glemmer aldri vårt første møte. Faren min sa:
"Donnie, dette er Mr. Shriver, den beste forfatteren noensinne."
-Noen år senere fortalte far... -Det går bra.
Takk.
Og jeg er...
...Shriver.
"Vannflekken åpenbarte seg samme regntunge dag som kona mi forlot meg.
Først var det en liten flekk..."
Tekst: Ingvild Andersen www.firstlightmedia.com