BYGGER PÅ VERKLIGA HÄNDELSER
Vänd er åt höger, nådig frun. Tack.
Så där.
PARIS 29 december 1386
Hör upp! Hör upp!
Herremän, riddare, väpnare!
Och alla andra sorters människor.
På befallning av vår herre, konungen av Frankrike -
- är det strängeligen förbjudet -
- och belagt med dödsstraff och förverkad egendom -
- att vara beväpnad, bära svärd eller dolk -
- såvida vederbörande inte har konungens uttryckliga tillstånd.
Det är tillåtet att slåss till häst eller till fots...
...beväpnad efter eget gottfinnande med valfritt vapen.
Undantaget är två vapen av samma sort...
...och vapen tillverkade med trolldom...
...eller något annat som Gud och kyrkan bannlyst för rättfärdiga kristna.
Om någon stridande för med sig vapen som har förtrollats -
- förhäxats eller på annat sätt behandlats med trolldom -
- skall gärningsmannen straffas såsom varande Guds fiende -
- såsom förrädare...
...eller mördare.
Hårdare.
Riddare, träd fram.
Släpp iväg dem!
KAPITEL 1 Sanningen enligt Jean de Carrouges
Kom och strid!
Ni ska alla dö!
SLAGET VID LIMOGES 19 september 1370
Kom an!
Kom an, era fähundar!
Vi kan inte bara sitta här.
- Pierres order var att hålla bron. - Åt fanders med det. I kungens namn.
I kungens namn!
Tack.
Ni stred föredömligt i dag.
Det var en ära att få vara med.
Limoges är förlorat och våra vapenbröder har inte lyckats ta hamnen i Brest.
Vår nye länsherre, Pierre, har ställt in fälttåget och skickar hem oss.
Vi bryter upp i gryningen.
Ja!
Pierre är uppenbarligen inte nöjd.
- Liv sparades. - Inte i Limoges.
Låt oss vända hem, min vän.
Du räddade mitt liv i dag.
Tack.
- Ge er tillkänna! - Väpnare Jean de Carrouges.
- Son till fortets hövitsman. - Öppna porten!
En stor ära att Pierre valt din fars borg för ceremonin.
Jag tar över befälet den dag far dör. Låt oss hoppas att det dröjer.
Far! - Mor.
Hövitsman. - Ers nåd.
Väpnare.
Låt inte hans nåd Pierre vänta.
...tjäna er livet ut.
Herre, jag svär att tjäna er livet ut.
- Herre... - Närmare.
Herre, jag svär att tjäna er livet ut.
Ge er tillkänna!
Det är jag, sköna Helena.
Le Gris!
En fröjd att se dig, min vän.
Men jag är inte bara här som vän.
Jag har inte berättat allt om mitt besök.
Låt höra.
Jag driver in Pierres skulder.
Jag förstår.
Jag har redan besökt alla andra landbor i hans område.
- Och nu... - Är du här.
Nu är jag här.
Skatterna går till försvaret.
Fienden är nära och vi måste vara beredda.
- Har jag inte alltid bistått vår kung? - Det har du. Mer än någon annan.
Men det är inte allt Pierre vill ha.
Pierre vill ha pengarna som han har rätt till.
Jag har inga pengar.
Farsoten har tagit halva arbetsstyrkan. Intäkterna är borta, skörden slog fel...
- Och arbetskraften kostar mer? - Ja.
- Hur kunde de andra vasallerna betala? - För att jag var enträgen.
Jag förstår. Och nu är du enträgen mot mig.
Låt mig tala med Pierre.
Han är inte oresonlig.
- Jag ska förklara din situation. - Du är en sann vän.
- Men jag kan inte återvända tomhänt. - Naturligtvis inte.
Tack.
Låt mig se vad jag har att tillgå.
- Tänk över saken. - Det har jag gjort.
Jag ska strida för amiral de Vienne. Engelsmännen plundrar oss.
- Farsoten tog din hustru och son. - Normandie måste försvaras!
Du har ingen arvinge. Om du dör tillfaller allt greven.
Det vet han nog. Jag har inte hans gunst som du.
- Du har mycket att leva för. - Vad då? Här?
Ditt namn.
Det är alltför mytomspunnet för att behandlas vårdslöst.
Din far är befälhavare i borgen i Bellême. Vid hans död får du överta hans ställning.
Jag är din vän. Och det är fler än jag som inte vill att du stupar.
Jag deltar inte i fälttåget av lättsinne. Och inte bara för att strida.
Utan varför?
Jacques...
Jag är...
...utblottad.
Jag behöver pengar.
NORMANDIE 1380
Länge leve kungen!
- De är tillbaka! - Skynda på!
Jag tar den där.
Vänd er om.
Lyft armarna.
Gå ut med mer bröd. Här borta vill de ha mer.
Robert de Thibouville.
Han ger oss mat och husrum.
de Thibouville?
- Stred inte han med England i Poitiers? - Jo, men han benådades med de andra.
Han är med oss nu. Och lär så förbli om han vet sitt eget bästa.
Oroa dig inte, Jean. Vi har tak över huvudet.
Dessutom har han en fin vinkällare.
Vilken skönhet.
- Är hon en de Thibouville? - Ja, hennes släkt är ännu äldre än din.
Hans enda dotter. En hemgift att stå efter.
Även om man skulle fläckas ned av faderns rykte -
- vore det ingen otrevlig uppgift att få fram en arvinge.
Välkomna, mina herrar.
Ni stred tappert.
Tack för att ni härbärgerar oss. Låt mig föreställa...
Jean de Carrouges. Ert rykte föregår er.
Detsamma gäller er.
Ett nöje att få härbärgera er.
Det är en dygd att stödja dem som strider för kungen.
Vissa läxor lär man sig senare än andra.
Får jag föreställa min dotter, Marguerite.
Marguerite, det här är väpnare Jean de Carrouges.
Det är mig en ära.
Nöjet är på min sida.
Hemgiften omfattar även den här lotten.
Den börjar vid jaktmarkerna.
Hur är det med den här? I norr. Aunou-le-Faucon.
Som sagt, den börjar vid jaktmarkerna.
Jag ska ha den lotten också.
Naturligtvis.
Amen.
Jag är mycket svartsjuk av mig.
I kväll är ni min och dansar inte med någon annan.
Liksom alla andra kvällar.
Oroa dig inte.
Här är det.
Ägorna börjar vid flodmynningen och sträcker sig bort till kullarna.
Detta är alltså Aunou-le-Faucon.
Det skulle ha ingått i hemgiften. Marguerite älskade platsen.
- Och Pierre bara gav den till dig. - Som ett bevis på sin uppskattning.
Hans räkenskaper var en enda röra.
När jag fick rätsida på dem och kunde börja driva in räntorna, så vände lyckan.
Han gav mig detta som ett tecken på sin tacksamhet.
Jag stod utanför det. Greven är generös och snabb till beslut.
Dags för mat.
Du skulle ha sett trädgården i Aunou-le-Faucon. Rosor och lavendel.
- Då ska vi ha det här också. - Far satte upp en gunga i högsta trädet.
Jag letar upp det högsta trädet och gör detsamma.
Jag har så fina minnen från somrarna där.
Synd att Pierre tog ägorna från din far. Jag vet att du saknar dem.
Bara så kunde han betala sin skuld.
Och sen gav Pierre bort dem till Jacques Le Gris.
Får alla väpnare sådana storslagna gåvor?
Le Gris får mer än de flesta.
Han är Pierres närmsta man.
Aunou-le-Faucon är kanske inte förlorat.
Jag ska kanske inte låta saken vara.
Jean...
Älskade, jag har offrat mig för kungen. Han vet vem jag är.
- Jag kanske är mäktigare än du tror. - Jag vet hur mäktig du är.
Området skulle ingå i min hustrus hemgift.
Begäran avslås.
Beslutet är fattat av Hans Majestät konungen.
- Är det väpnaren Jean de Carrouges? - Det är jag.
- Vad gäller det? - Er far.
Öppna porten!
Gå ut.
Budet nådde mig i Paris.
Din far dog fridfullt i sömnen.
Jag är förlorad.
Jag måste lämna borgen inom en månad.
Det blir det inte fråga om.
Jag blir hövitsman. Du får behålla dina gemak och tjänare. Allt blir som det...
Har du inte hört, Jean?
Du ska inte efterträda din far och bli hövitsman på Bellême.
Vad menar du?
Varför stämde du greven för en bit mark? För att imponera på din tillkommande?
Jag blev lovad marken. Det var en klagan.
- Och nu är Pierre din fiende. - Det var rätt.
Rätt? Det finns inget rätt.
Bara herrarnas makt.
Du stämde honom och fick en mäktig fiende.
Din far var kärv, men han förstod sig på världen.
Vem blir då hövitsman efter far?
Var hälsad!
Slå dig ner, väpnare.
I dag firar vi.
Jag stannar inte, ers nåd.
Jag vill ogärna avbryta er tillställning, men...
...min heder tvingar mig att tala.
Jag var arg, men talade väl.
Jag sa till Pierre:
"Påstår ni som hedersman att jag inte är karl nog att överta hövitsmannaskapet" -
- "som min farfar och min far innehaft i många år?"
"Att jag inte kan överta befälet över borgen Bellême åt konungen?"
- Vad sa Pierre? - Och där satt Le Gris...
...vars liv jag räddat... Han satt bredvid och klarade inte ens av att se på mig.
Han förgiftar hans nåd med illvilliga råd. Viskar i hans öra, svärtar ned mitt namn.
Det sa du väl inte?
Du gjorde det.
Vi är inte längre välkomna vid hovet.
- Jean... - Må så vara.
ETT ÅR SENARE
Min herre.
Det har kommit en inbjudan.
Din vän Jean Crespin har bjudit hem oss.
De firar sin förstfödda.
En pojke!
Goda nyheter.
Ett år har gått sedan Bellême.
Vi kan väl visa oss, så de förstår att vi finns kvar trots orättvisan.
Ett friskt barn i dessa tider är något att fira.
Vem vore jag att förvägra Argentans pöbel -
- åsynen av en ädel dam?
Låt sy upp en klänning.
Jag är så glad att du tackade ja. Det kommer att göra dig gott.
- Roligt att se dig igen, Jean. - Gratulerar, min vän.
Nådig frun är förtjusande.
Välkomna.
Ursäkta mig.
- Le Gris. - Carrouges.
Pax! Bra gjort, båda två!
Det ska inte finnas någon illvilja bland kungens tjänare.
- Väl talat, gamle vän. - Marguerite, kom hit.
Ge vår vän en kyss som ett bevis på familjen Carrouges goda avsikter.
Jag är tillbaka om några månader.
Alice och din mor tar hand om mig, men jag ska sakna dig.
Det här är mitt värv. Jag försörjer dig.
- Och hur blir det med dig? - Jag har allt jag behöver.
- Förutom en arvinge. - Min älskade.
Vår Herre råder.
Jag dubbar dig till riddare i Guds namn.
Res dig.
Jean de Carrouges!
Som tacksamhetsbetygelse från kungen.
Tysta!
Jag dubbar dig till riddare i Guds namn.
Res dig.
Samtliga! Förbered er på strid.
SKOTTLAND 1385
Sire?
Varför flyr de?
I kungens namn!
Nådig herrn återvänder!
De kommer!
Nådig herrn återvänder!
Han kommer!
Välkommen tillbaka, nådig herrn.
Du är inte kry.
Febern var allt jag fick med mig från det där olycksaliga stället.
Och din riddartitel.
I morgon måste jag bege mig till Paris.
Jag blir borta i en vecka. Jag har en skuld att kräva in.
- Jean, du är sjuk. - Frisk nog för att resa.
Till Paris? Det är en tredagarsritt.
Och Argentan. Plikten kräver att jag avlägger rapport hos Pierre.
De kommer att beundra dig som riddare.
Och de som trodde att du inte skulle komma tillbaka blir förvånade.
Riddar Jean de Carrouges?
Skriv på här.
300 guldmynt.
Ers nåd.
Jag drar mig tillbaka.
God natt.
Älskade...
Hur är det fatt?
Har mor grälat på dig igen?
Nej.
Jag har saknat dig.
Har inte du saknat mig?
- Mer än du anar. - Då går vi till sängs.
Vad är det, älskade?
En dag när du var borta...
...hade din mor ärenden i Saint Pierre.
Ja.
Hon tog tjänarna med sig, så jag var ensam.
Lämnade hon inte Alice? Jag sa ju åt henne...
Hon tog med alla tjänare.
Kort därpå kom en man. Oanmäld.
Jag kände honom och öppnade.
Men han var inte ensam.
Han gav sig på mig.
Han tvingade ner mig. Jag värjde mig.
Jag skrek så högt jag kunde, men det var ingen här.
Han övermannade mig. Jag var hjälplös.
Jag blev våldtagen.
Vem gjorde det?
Vem?
Jacques Le Gris.
- Talar du sanning? - Ja. Ja!
- Talar du sanning? - Ja, det gör jag! Du måste tro mig.
Det måste du.
Du är min älskade. Kom hit.
Jag var inte här och skyddade dig.
Förlåt mig.
Jag ber dig.
Jean...
- Jag vill att han ska sona sitt brott. - Det ska han få göra.
Det ska han.
- Samla in svärden! - Visa in dem.
Jag ber er om hjälp. En orätt har begåtts mot min hustru Marguerite.
- Det får inte gå ostraffat. - Då måste Pierre vidtalas.
Men jag betvivlar att han lyssnar.
Berätta det ni har hört i dag. Berätta för alla som lånar sitt öra.
Det kommer att skvallras.
Om det blir känt i hela Normandie måste Pierre lyssna på oss.
Jag har en plan.
Judicium Dei. Jag begär en duell på liv och död.
Den seden avskaffades för åratal sen.
Nej, ers höghet.
Inga dueller har utkämpats under er livstid -
- men det är ett adekvat förfaringssätt...
Paris styrande församling måste sammankallas.
Alla 32 medlemmar i ers höghets domstol.
En av oss har ljugit. Låt Gud avgöra vem.
Riddar Jean, om ni förlorar duellen -
- och därmed visar att anklagelsen var falsk -
- väntar svåra konsekvenser för er hustru.
Gud skonar den som talar sanning.
Och sanningen kommer att segra.
Jag fruktar inte.
Utmärkt.
JUSTITIEPALATSET
Hans Majestät, kung Karl VI!
Vad är ert ärende i domstolen?
Högvördige och mäktige konung, vår enväldige härskare.
Jag, Jean de Carrouges, riddare...
...står inför rätten som klagande.
Jag anklagar denne väpnare -
- för att ha begått det vidrigaste brott -
- mot min hustru, hennes nåd Marguerite de Carrouges.
Jag påstår att under den tredje januariveckan detta år -
- förgick sig denne Jacques Le Gris brutalt och köttsligt -
- när han tog min hustru mot hennes vilja i vårt hem.
Och om denne Jacques Le Gris förnekar sitt brott -
- är jag beredd -
- att försvara min anklagelse med min kropp i envig -
- och ta honom av daga vid en bestämd tidpunkt.
KAPITEL TVÅ Sanningen enligt Jacques Le Gris
Kom och strid!
Ni ska alla dö!
Ni ska dö som svin!
Kom an!
Kom an, era fähundar!
Vi kan inte bara sitta här.
- Pierres order var att hålla bron. - Åt fanders med det.
De hetsar dig, Jean. Överger vi bron kan de ta Limoges.
Då får de som de vill!
- Min son är en dåre. Låt honom löpa! - Då dör han.
I kungens namn!
- Jag vet att han är envis. - Envis, svår, avundsjuk, överilad, dum...
Ja, jag vet, min herre.
- Enfaldig och dålig på att betala räntan. - Han är min vän.
Han trotsade mina order och lät Limoges falla.
Han trodde på seger. Avsikten var god.
Han är fanimej inte rolig alls.
Vill du se mer av hans svårmod här i Argentan?
Han är tjurig som ett åskmoln.
Jag har stridit med honom och sett det värsta elände med honom.
- Han är trogen. - Ja, precis som hundjävlarna.
Som du vill. Gör som du vill.
Jag har inga höga tankar om hans karaktär.
Men det har jag om din. Den är din främsta egenskap.
Låt inte din lojalitet förblinda dig.
Tack, ers nåd.
Le Gris! Den gyllene eller sandalen?
- Den gyllene. - Jag håller med.
PIERRE D'ALENÇONS HEM
Jag vet, jag vet.
Mitt herrskap...
Mitt herrskap, i vanliga fall hade er värdinna, grevinnan -
- min hustru, hennes nåd Marie Chamaillart sett solen gå upp med oss andra.
Hon hade sjungit högre, dansat mer och druckit alla under bordet.
Emellertid är hon upptagen med att bära på vårt åttonde barn under 14 års äktenskap.
God natt, kära vänner. Jag väntar inte uppe för nån av er.
Särskilt inte min make.
- God natt, min kära. - Älskade.
- Väl talat. - God natt.
Nu kanske kvällen kan börja på riktigt.
Var var vi? - Latour! Läs.
Jag kan inte läsa latin.
Du kan inte läsa alls.
Jag läser ur "Kärlekens bok".
Regel 24.
Någon?
Väpnaren?
"Ny kärlek fördriver gammal."
Alltför sant. Vi tycks ha en väpnare med en dold talang.
Läs.
Kärlekens regel nummer 4: "Antingen växer kärleken"...
..."eller så krymper den."
Din fräcka lymmel!
Han känner dig!
"Inget hindrar att en kvinna älskas av två män."
"Eller att en man älskas av två kvinnor."
Väl läst.
Seså, om du springer kommer jag efter dig.
Han menar allvar.
Nej! Nej!
Nej!
Nej! Nej!
Den här kunden är hårdhänt.
Och stark.
Nu ska du få smaka på synden.
Pierre! Kom!
Pierre!
Det är gott att leva.
Vargarna har inte heller sovit.
Er hustru kommer snart att vakna. Det är bäst att ni är där då.
Havande och hysterisk. Jag håller mig till vargarna.
Berätta för mig, väpnare... Hur blir en krigare så beläst?
Jag föddes utan namn och pengar.
Jag hade tänkt bli en kyrkans man.
Kraven...
...passade mig inte.
- En libertin i min smak. - Där har jag en naturlig fallenhet.
Inbegriper kunskaperna siffror?
Ja, ers nåd.
- Det jag ska berätta stannar mellan oss. - Naturligtvis.
Det råder oreda i mina räkenskaper.
Kan du tänka dig att gå igenom mina finanser?
Hur kommer det sig?
Räntorna kommer sent. Bokhållarna slarvar.
Adelsmännen håller inne med pengar som är era.
Arbetarna strök med i farsoten, skörden är dålig, lönerna ökar.
Jag förstår mig på siffror, bekymra er inte.
Ni behöver ha en här klar på ett ögonblick och det är omöjligt utan pengar.
Och om de säger att de inte har pengarna?
Låt dem säga det till mig.
Gott.
Det här är mellan din herre och mig. Avbryt mig inte igen.
Då tar vi en titt på kartan. Eller hur?
Vi har förstås min egendom här, i Bourg.
Nej, min gode man.
Vad är det här?
Aunou-le-Faucon.
Nej.
Det är en av mina mest värdefulla ägor.
Den ska ingå i min dotters hemgift.
Jag kan inte bara ge honom den.
Pierre kräver inte att ni ger honom er finaste egendom.
Aunou-le-Faucon är värt dubbelt så mycket som jag är skyldig.
Tänk vad skönt det ska bli att vara fri från skuld.
Har du hört? Nyheter från norr.
Det finns en far som är så desperat att han vill gifta bort dottern med Carrouges.
Jaså?
Ja, Robert de Thibouville, förrädaren.
- Carrouges behöver en arvinge. - Det finns väl andra adelsdamer?
Han behöver pengar också. Mycket talar för henne.
Hon är rik och ung. Det sägs att hon är vacker.
- Och fadern förrådde kungen. - Jag ursäktar inte Robert de Thibouville.
Synd att han inte blev halshuggen. Då hade han sluppit den här förnedringen.
Försiktigt.
Här, pojk. Hjortblod.
Hederstecken.
Bra gjort, Etienne! Charles.
Vad är det?
- Han stämmer mig. - Kom in. Ta av byxorna.
Han stämmer mig.
- Vem? - Mig!
För mark som är min. Jean de Carrouges har lämnat in en stämning gällande mark.
- Varför stämma dig för en egendom? - För att ni gav den till mig.
Han stämmer er också. Han stämmer oss båda.
Jag förstår inte det roliga. Hur kan man stämma någon för något man aldrig ägt?
Väpnare, medger du äntligen att jag hade rätt om Jean de Carrouges?
Han tänker gå till kungs. Han har offrat sig för kungen.
Min kusin, kungen.
Jag har också offrat mig. Liksom du.
Saken är ur världen. Jag ville ge dig en överraskning.
Istället stormar du in och förstör en lovande kväll.
Så jag säger det nu: Jean de Carrouges blir inte Bellêmes nye hövitsman.
Du blir Bellêmes nye hövitsman.
Som genom ett trollslag.
- Carrouges kommer att bli rasande. - Det stämmer. Av med byxorna nu.
Ett kort avbrott bara.
Vem hjälper mig tillbaka till mitt tidigare tillstånd?
Kom hit. - Kom nu, min gosse! Le Gris!
Jag ska försvara borgen Bellême och föra befäl över garnisonen -
- så gott jag förmår, mot alla och envar av kungens fiender.
Jacques Le Gris.
Hövitsman, res er och ta emot utnämningen.
Var hälsad!
Slå dig ner, väpnare.
I dag firar vi.
Jag ska inte stanna, ers nåd.
Du är väl inte här för att stämma mig igen?
Gör narr av mig om ni behagar.
Men ni kan inte ändra rätt från fel eller tvärtom.
Upplys mig om vad som är rätt.
Sist vi sågs sökte du stämma mig för en bit mark som var min -
- och som jag skänkt min allra trognaste väpnare som tack för trogen tjänst.
Hur kan du göra anspråk på mark du aldrig ägt?
Jag vet allt om väpnaren ni skänkte marken till.
Han som nu är hövitsman där jag borde vara det.
- Låt oss tala i enrum. - Nej! Nej!
Jag kräver att bli lyssnad på! Jag godtar inte det här.
Min far... I tjugo år var min far...
Jag har väntat i tjugo år!
- Ingen har något ont att säga om din far. - Jag betalar min ränta till er.
Kan ni som hedersman påstå att jag inte är hövitsmannen?
Säger ni att jag inte är hövitsmannen?
Jag säger vad jag vill. Jag bestämmer vem som är Bellêmes hövitsman.
Det där är vad ni värdesätter. Den där lismaren.
Ni är alla lismare! Jag tänker stämma er för det här!
På bara tre år har du lyckats gifta dig med dottern till en förrädare -
- stämma mig gällande mark som aldrig tillhört dig...
Och nu står du här och hotar att stämma mig igen.
Alltmedan du talar om plikt och ära.
- Är det så du tjänar mig? - Jag tjänar kungen.
Kungen.
I himlen och på jorden!
I himlen och på jorden, minsann!
14.
37. 45.
15. 17 lånade...
Kom in.
Hallå.
Jag trodde att ers nåd sov.
Jag förstår, min vän. Jag sov nästan...
...men så såg jag ljusskenet och förstod att det var du.
Jag arbetar bättre ensam.
Ni gör det svårt att få något uträttat.
Jag kom för att säga att jag inte åker med till Crespins fest.
Ers nåd?
Ritten är för lång, det är för kallt.
- Vi får knulla våra egna kvinnor här. - Nej.
Det sägs att Jean de Carrouges kommer.
- Dags att läka såret. - Han förändras inte. Varför ens försöka?
En fejd mellan ers nåds vasaller innebär bekymmer.
- Å, herregud... - Jag var gudfar till hans salig son!
- Vi stod varandra nära en gång i tiden. - Gör det du måste.
Du får träffa hans gåtfulla hustru.
Han tänker visst släppa ut henne ur fängelsehålan denna enda gång.
Man får hoppas att han inte tagit böckerna ifrån henne.
Kan Carrouges hustru läsa?
På lika många språk som du, har jag hört.
- Udda par. - Man upphör aldrig att förvånas.
- Följ med till festen, ers nåd! - Nej.
- Följ med! - Nej.
- Jag är drucken och förstår inte latinet. - "Vi förlåter barn som fruktar mörkret."
"Det tragiska är män som fruktar ljuset."
Din anständighet gör slut på dig.
Och det finns inget slut på min anständighet. Nej!
Räkna om!
Förlåt.
Ni skulle nog tycka om det. Vi rider längs floden till mynningen.
Där skulle vi kunna äta. Mina tjänare kan förbereda lunch i det gröna.
Bespara er svadan, Jacques Le Gris.
- Jag vet allt om er från hovdamerna. - De skryter bara.
Carrouges.
Ursäkta mig.
- Carrouges. - Le Gris.
Pax! Bra gjort, båda två!
Det ska inte råda osämja bland kungens tjänare. Kungen behöver oss alla.
Sant. Väl talat.
Marguerite, kom hit.
Ge min vän en kyss och visa att huset Carrouges har goda avsikter.
Bravo!
Om vi...
Så där.
Tror jag... Varsågod.
Synd att vi inte träffats tidigare.
Är det?
Jag visste inte att Carrouges hade lyckan att ha en så vacker hustru.
Vad jag har hört så har ni inte svårt att få vackra kvinnor.
Och jag har hört att vi kanske har mycket gemensamt.
Vad skulle vi ha gemensamt?
En ömsesidig uppskattning av varandras skönhet.
Ni besitter smickrets gåva.
Jag säger bara som det är.
- Vad mer? - Ni läser?
Precis som jag.
"Romanen om rosen".
- Den var ganska trist. - Trist? Urusel.
Jag föredrar "Parsifal".
Den är en större utmaning och intressantare.
Klipsk dam.
- Säg mig. - Han är naiv och dum.
Men med ett hjärta så rent att graalen blev hans.
Jag beundrar det.
Jag förstår honom.
Han vet vad han vill ha och ger inte upp förrän han fått det.
- Stora själar hör samman. - Förivra er inte.
Carrouges.
Din hustru är charmerande, min vän.
Blotta tanken är att ge efter för begäret.
Lika syndigt som hennes begär till mig.
Förlåt mig, jag ville...
Ers nåd?
Jag har aldrig sett er så här, ers nåd.
Inte jag heller, min vän.
Nedslående bud från skotska fronten.
Marguerite är kanske redan änka.
Jag skulle inte satsa på att Jean de Carrouges förlorar i strid.
Vad tror ni hon och Jean pratar om?
Läser de tillsammans, tro?
Fast han kan väl inte läsa?
Skulden till våra vänner är störst av alla.
Större än kärleken?
Jag har inte lärt upp honom ordentligt. Felet är mitt.
Mina herrar! Mina herrar!
Riddar Jean de Carrouges!
Ers nåd, jag har just återvänt från fälttåget i Skottland.
Res dig och låt höra.
Vi välkomnades inte av våra skotska vapenbröder.
- Vi belägrade Wark. - Tala högre, så de hör längst bak.
Vi belägrade Wark.
Ers nåd, jag återvänder...
...utan vare sig byte eller fångar.
Och med fem av nio väpnare döda.
Men jag är likväl riddare.
En som förbannar Skottland och stunden jag kom dit.
Ryktet föregår dig och ditt olycksaliga fälttåg.
Tragisk utgång, Jean. Men inget som ankommer på ditt befäl.
Sant.
- Vart ska du nu, Jean? - Till Paris.
- Jag ska hämta ut min betalning. - Utmärkt.
En bra soldat har snart välfylld kista.
Jag är riddare. Det var andra gången ni inte tilltalade mig "nådig herrn".
Det blir ingen tredje gång.
Inget illa ment, riddar Jean.
Jag finner mig inte i att bli nedlåtande behandlad av denne väpnare...
...som lever gott vid hovet och väntar sig att bli hyllad -
- med gåva efter gåva, efter gåva.
Utan att ta en enda risk!
Inte en enda!
Han må förvärva större egendomar i denna värld...
...finna mer gunst...
...äta och dricka mer...
...gå till sängs mer...
...och ändå kalla sig krigsman.
Men i denna sal liksom i alla andra -
- när jag är närvarande, ska han tilltala mig "nådig herrn".
Nådig herrn.
Naturligtvis, nådig herrn.
Njut av Paris...
...nådig herr Jean.
Det var allt, Jean.
Ers nåd.
Vem där?
Det är jag. Adam Louvel, ers nåd.
Adam Louvel.
Jag måste be om en stor tjänst.
Min häst har tappat en sko och...
- Jag är ensam och får inte öppna. - Jag förstår.
Kan jag inte få komma in och värma mig medan hästen skos om?
Jag är ledsen att behöva fråga.
En stund bara. Jag önskar att jag slapp fråga.
Förlåt att jag tränger mig på, ers nåd.
Jag älskar er över allt annat och gör vad som helst för er. Allt mitt är ert.
Hur kan ni tala till mig på det viset?
Marguerite, hur skulle jag annars tala till dig?
Du måste förstå att jag inte rår för det.
Min kärlek till dig förtär mig.
- Hur understår ni er? - När hans nåd har kärlek i sikte...
- Tig! - Gå nu. Jag ber er.
- Du hörde damen. Gå! - Ers nåd.
- Jag är gift. - Ja.
Du har en tung börda att bära.
En känslokall man som inte älskar dig som jag.
Som inte värdesätter det underverk du är. Jag tänker blott på din lycka.
Jag står inte ut med att se dig lida. Jag vet att ni har det svårt med pengar.
- Min make försörjer mig. - Javisst...
Men inser han att du är den mest...
...undersköna...
...och betagande av kvinnor?
En kvinna som jag skulle viga mitt liv åt.
Jag bedyrar att jag älskar dig.
Jag vet att du älskar mig också.
Ni måste gå nu.
Jeanette!
Om du springer kommer jag efter.
- Nej. - Jo.
Nej.
Nej!
Nej.
Låt bli!
Nu känner du skuld, men min älskade...
...jag ber dig att inte berätta för någon.
För din egen säkerhet.
Får din make reda på det här -
- dödar han dig kanske. Berätta inget.
Jag ska också hålla tyst.
Förebrå inte dig själv, min älskade.
Vi kunde inte tygla oss.
- Förlåt mig, Fader, ty jag har syndat. - Låt höra, min son.
Jag har begått en synd som tynger mig.
Vad, min son?
Jag har begått hor...
...mot en man som en gång var min vän.
- Kan du budorden? - Ja, fader.
Jag ber om förlåtelse.
Matteus lär oss att alla som ser på en kvinna med åtrå i blicken -
- gör sig skyldig till hor i sitt hjärta.
Men är kärlek en synd?
Hur ska jag be om förlåtelse för kärlek?
Det här är djävulens verk. Denna fresterska leder dig på avvägar.
Precis som Eva lurade bort Adam från den rätta vägen. Det är inte kärlek.
Men varför i så fall?
Förtrösta på Herren.
Han låter dig inte bli mer frestad än du tål.
Det är en prövning.
- Min vän. - Ers nåd.
Sätt dig.
Du måste sätta dig.
Drick det här.
Alltihop.
Jag kan inte linda in det jag ska säga.
En fruktansvärd anklagelse har framförts mot dig.
Jean de Carrouges naturligtvis, och många fler -
- har berättat för allt och alla -
- att du...
...har tagit hans hustru mot hennes vilja.
Jag är mållös.
Varför påstår hon det?
Jacques, det är bara du och jag här.
Jag måste få veta. Det är allvar.
Anklagelsen är falsk.
Visst protesterade hon som en dam bör, men det var inte mot hennes vilja.
Varför skulle jag behöva göra det?
- Har jag någonsin svårt att få kvinnor? - Nej.
Men du har inte varit dig lik på sistone.
Ja, jag erkänner att jag aldrig känt så tidigare.
En kärlek...
...jag aldrig tidigare känt.
Det har krävt viljestyrka för att inte söka upp henne igen.
Vi visste att det var fel. Jag har erkänt mitt hor i bikt -
- men anklagelsen om våldtäkt är falsk.
Det är absurt, som jag trodde.
- Jag måste försvara mitt namn. - Inte alls.
Min heder kräver det.
Du vill försvara din heder, men gemene man begriper inte sådana nyanser.
De har en annan världsbild. De ser bara skurkar och hjältar.
- Ers nåd... - Förneka, förneka, förneka.
Överallt, alltid, hela tiden, inför alla.
Du har inte begått hor. Det har inte hänt.
Det finns inga bevis.
Det är ditt ord mot Jean de Carrouges.
Ja, ers nåd.
Det blir förstås rättegång och du anklagas för våldtäkt -
- och en dom kommer att fällas av den som dömer i saken.
Och ödet har bestämt att det är jag.
Härmed förklarar jag Jacques Le Gris fullständigt oskyldig -
- och helt utan skuld.
Jag avvisar anklagelsen och begär att den stryks ur rullorna.
Saken ska inte diskuteras vidare. Det ska inte skvallras mer om det.
Annars väntar straff av mig personligen. Begrips?
Vad gäller hennes nåd Marguerites vittnesmål -
- så måste slutledningen bli att hon har drömt.
Skicka domslutet till Paris omedelbart -
- innan den tanklöse riddaren besvärar kungen med mer dumheter.
Säg fram.
Jag har fått veta att Jean de Carrouges redan har begett sig till Paris.
Han överklagar hos kungen i detta nu.
Den fittan!
Prästerskapets okränkbarhet. Inget att fundera på.
Du innehar lägre en vigning så du kan undslippa den världsliga rättvisan -
- och bli prövad av kyrkan där förutsättningarna är gynnsammare.
Kyrkans män är överrepresenterade bland våldtäktsanklagade.
De slipper hårda straff genom prästerskapets okränkbarhet.
Så vi ska låta kyrkan pröva ditt fall.
Och mitt namn?
Hade ni ett förhållande?
Absolut inte.
Det är märkligt att hon riskerar sitt liv för att hävda att hon blivit våldtagen.
Varför gör hon så?
Hela Frankrike talar om detta och jag är oskyldig!
Jag har offentligt sagt att det aldrig har hänt!
Trots den enorma pressen och risken att svärta ner sitt namn -
- väljer Marguerite att påstå att det har hänt.
Formellt handlar det inte om henne. Våldtäkt är inte ett brott mot en kvinna -
- utan egendomsbrott mot hennes manlige förmyndare. Alltså Jean de Carrouges.
Det här är inte något man löser i en duell på liv och död.
Det bör lösas diskret.
Hävda prästerskapets okränkbarhet.
Jag är inte feg.
Högvördige och mäktige konung, vår enväldige härskare.
Jag är Jacques Le Gris -
- väpnare och svarande.
Härmed förnekar jag alla framförda anklagelser.
Särskilt Jean de Carrouges påstående -
- att jag i strid med lagen...
...haft köttsligt umgänge med hans hustru -
- hennes nåd Marguerite de Carrouges -
- under den tredje januariveckan detta år eller vid något annat tillfälle.
Och jag vidhåller på min ära, Ers Majestät -
- att sagda riddare falskt och illvilligt har ljugit!
Och att han är falsk och ondskefull som påstår detta.
Jag vidhåller även...
...med hjälp av Gud...
...och den heliga jungfru...
...att jag ska göra vad som krävs för att bevisa min oskuld.
Riddaren och väpnaren har talat väl.
Parterna ska nu inkomma med försäkringar som ligger till grund för rättens beslut.
Om någon part försöker fly från Paris -
- kommer det att ses som bevis på hans skuld.
Befallning att han ska gripas kommer att utgå.
Därefter kommer han att hängas.
Kungen avgör om det blir en duell.
Och nu?
KAPITEL TRE Sanningen enligt hennes nåd Marguerite
SANNINGEN
Ni får 330 livres i mynt, inventarier, kläde och smycken -
- utöver egendomen vid Mont a Gudot och...
Hur blir det med Aunou-le-Faucon?
Jag tvingades sälja de ägorna till greven.
Vi var överens om att ägorna skulle tillfalla den som äktade din dotter.
- Ingår den inte i hemgiften? - Jag hade skulder.
Du lovade mig.
Vi talade om det.
Du får min dotter med pengarna och marken jag erbjudit dig. Mer har jag inte.
Hur blir det med brudköpet?
Jag erbjuder dig ett aktningsvärt namn.
Jag utgår från att hon kan uppfylla sin äktenskapliga plikt.
Frambringa en arvinge.
Min dotter är stark och kry och redo att fullborda äktenskapet.
En arvinge kommer snart att födas och därpå fler barn.
Många barn.
Avgjort.
Bröllopet skall stå!
Du är perfekt.
Jag hoppas att det var en njutning för dig.
Ja, ers nåd, en stor njutning.
Jag hade inte kunnat önska mig en mer tillfredsställande bröllopsnatt.
Vi kanske har avlat ett barn denna natt.
- Ni skulle nog tycka om det. Vi rider... - Ers nåd. Carrouges.
Carrouges.
Le Gris.
Pax! Bra gjort, båda två!
Det ska inte råda osämja bland kungens tjänare.
Marguerite, kom hit.
Ge min gamle vän en kyss. Som ett tecken på huset Carrouges goda avsikter.
Vem är väpnaren där? Han är farligt fager.
Hans rykte föregår honom.
Om min make stupar skulle jag gärna bättra på det ryktet.
- Det kan nog ordnas oavsett. - Hur kan du säga så?
Jag vill inte bli sedd med dig.
- Min man skulle döda mig. - Men du skulle dö lycklig.
Han är stilig. Charmerande, sägs det.
Det är sant att han är stilig och charmerande -
- men min make litar inte på honom.
Jag är stolt över dig. Jag förstår att det var svårt att försonas.
Du gav mig ett gott råd.
Du är god mot Jacques Le Gris.
Han är över måttan egenkär.
Men nu ser du att med ett leende och ett vänligt ord kommer man längre än med hot.
Även om man inte menar det.
När jag är borta kommer förutom en riklig skörd...
...även hästavel att vända vår lycka.
- Och indrivningen av räntor? - Javisst.
Ställ dig där.
Jag har köpt detta avelssto. Hon är fallen efter en lång rad av krigshästar.
Hon kommer att få många värdefulla föl.
Ibland är skillnaden mellan seger och nederlag, liv och död...
Ur vägen!
Vakta porten!
Nej!
Lugn och fin!
Nej!
Inte den hingsten!
Inte du! Inte med mitt sto!
- Porten ska vara stängd! - Ja, ers nåd.
Stoet är brunstigt.
Det här är inget att ta lätt på. Det kostar pengar.
Inget skulle bli gjort här utan mig.
Jag hoppas att den lilla döden var minnesvärd och produktiv.
Den var utan jämförelse.
Varför har jag ännu inte blivit havande?
Jag vill så gärna ha ett barn.
Att vilja ha ett barn har inget med saken att göra, vi behöver en son.
Tror du inte att jag vet det? Det är allt jag tänker på.
Jag hade inte det här problemet med min första fru.
Jag kommer tillbaka om några månader. Du är trygg här med min mor och tjänarna.
Var aldrig ensam.
Och se inte så sorgsen ut.
Jag vill att du är vid gott mod när jag drar ut i krig.
Jag är stolt över dig.
Sköt om ägorna och se till att stävja oreda.
- God morgon. - Ers nåd.
- God morgon, Henri. - God morgon, ers nåd.
Dräktigheten tycks fortskrida väl.
Ja, ers nåd.
Varför är hon då bunden?
Hans nåd sa åt mig att göra så.
Min make vet mycket om hästar.
Att rida på dem.
Men aveln låter jag dig sköta.
Stoet skulle må bättre av att få gå fritt.
Låt henne då göra det.
Tack, ers nåd.
Det är även förra månadens ränta, ers nåd.
- Kunde ni inte betala då? - Hans nåd inkasserade det aldrig.
- Är det ovanligt? - Nej.
Men det är inget besvär.
Tack.
Henri?
Ja, ers nåd?
Går det inte för långsamt med oxarna?
Tjälen släppte sent i år. Det är tungt för dem.
Ska vi hinna så havren i tid måste det gå fortare. Jag vill använda hästarna.
Vi använder aldrig hästarna till sådant. De är för värdefulla.
De är värdelösa om de svälter ihjäl i vinter.
- Ordna det. - Ska bli.
Ni har fått färg i solen, ers nåd.
- Ni ser frisk ut. - Gör jag?
Jag är ogärna skär. Men det var en härlig dag.
Lite färg på kinderna visar att man lever.
Nätt och jämnt.
Har ni hört att en skräddare från Paris väntas till byn?
Ni har arbetat hårt. Ska ni inte köpa en klänning?
- Jag vet inte, jag. - Han kopierar drottningens klänningar.
Jag har sett dem. Hemskt urringade.
Nästan så att man kan se drottningens piercade bröstvårtor.
- Det har hon ju inte! - Det har hon.
- God afton. - God afton.
Saker och ting tycks gå bra.
Jag tycker om sysslorna.
Det är ett nöje.
Till dess att han kommer tillbaka från Skottland.
Det är olyckligt att du inte lyckats avhålla din man från att träta med andra.
Jean gör det han finner nödvändigt.
Får jag fråga vad ni syr? Det ser vackert ut.
Det är med sorg jag säger att det är något uppenbart fåfängt.
Ni är grym.
Jag är en god hustru.
Så länge du uppfyller dina äktenskapliga plikter.
Eller du kanske inte kan bli tillfredsställd?
- Hur sover ni? - Jag vaknar ofta.
Slappa leder.
Bitter smak i munnen?
Jag vet inte.
Ers nåd tycks ha en obalans i temperamenten.
Främst svart galla.
Ni är melankoliker. Er kropp är kall och torr.
Detta i kombination med andra faktorer -
- såsom Guds vilja, kan förhindra befruktning.
Det är avgörande att ni når en njutbar höjdpunkt för att bli havande.
- Gör ni det? - Ja.
- Tycker ni om att ha samlag med er man? - Naturligtvis, doktorn.
Men jag är inte säker på att jag upplevt "den lilla döden" som det kallas.
Om du njuter, har du gjort det.
Gott.
Jean kommer att bli tacksam över att jag ordnat bokföringen och allt annat.
Han kanske har överseende med utgiften. Låt oss båda köpa klänningar.
- Överraska din nyblivne make. - Han skulle misstycka.
Han skulle säga att jag har nog med klänningar.
- Jag börjar förstå äktenskapets bördor. - Men du är ju nygift.
Bernard håller i pengarna och han vill inte kyssa mig.
Jag trodde att jag skulle finna honom mer tilltalande, men han blir mer motbjudande.
Så egentligen är jag väl lättad över kyssandet.
Han är inte stilig och generös som Jean.
Mitt äktenskap är inte bekymmersfritt.
- Jag kommer strax, mina damer. - Tack.
Le Gris har många beklagliga egenskaper...
- Men han ser onekligen bra ut. - Ohyfsad som han är.
Och påstridig.
De är sådana dårar allihop.
Sant.
Välkommen tillbaka, min herre.
Välkommen hem, älskade.
- Vad glad jag är att se dig. - Herregud, Marguerite...
Har du förlorat din värdighet?
Gå upp innan folk tar dig för en sköka.
Jag är din hustru.
Välkommen hem, min tappre son.
Tack.
Hade jag vetat att klänningen skulle sys upp, hade jag förhindrat det.
Och hur skulle ni ha gjort det i mitt hem?
Ska din hustru få tala till mig så där?
Marguerite är en vuxen kvinna som fattar sina egna beslut.
Och hon lär sig sina egna läxor.
I morgon måste jag bege mig till Paris.
- Du är sjuk. Du måste stanna hemma. - Ja, stanna.
- Jag har en skuld att kräva in. - Javisst.
Och kanske besöka gamla vänner? Le Gris är i Argentan.
Varför just Le Gris?
Se till att Alice är med henne under min bortovaro.
Jag förbjuder dig att lämna gården. Det är farligt.
Jag vill gärna träffa mina vänner. Vi bor så avsides.
Just det.
- Åker ni? - Ja.
- När kommer ni tillbaka? - När ärendena är uträttade. Före kvällen.
Jean var tydlig med att jag inte får lämnas ensam.
Antoine!
Din gamla sugga!
Plats.
- Vem där? - Det är jag.
Adam Louvel, ers nåd.
Adam Louvel.
God dag.
Jag måste be om en stor tjänst.
Min häst har tappat en sko.
- Jag är ensam, jag får inte öppna. - Jag förstår.
Kan jag inte få vänta inomhus en stund?
Och värma mig. Det går fort.
- Ledsen att behöva fråga. - Varsågod.
Jag är inte ensam.
Förlåt att jag tränger mig på, ers nåd.
Jag älskar er.
Över allt annat.
Jag skulle göra vad som helst för er.
Allt mitt är ert.
Hur kan ni tala med mig på det viset?
Marguerite, hur skulle jag annars tala till dig?
Du måste förstå att jag inte rår för det.
- Min kärlek till dig förtär mig. - Hur understår ni er?
- När min herre har kärlek i sikte... - Gå.
- Gå härifrån! - Ers nåd.
- Jag är gift. - Ja.
Du har en tung börda att bära.
En känslokall man som inte älskar dig som jag.
Som inte värdesätter det underverk du är.
- Tala inte om min make. - Jag tänker blott på din lycka.
Jag står inte ut med att se dig lida.
Jag vet att ni har det svårt med pengar.
- Min make försörjer mig. - Ja.
Men inser han att du är den mest undersköna...
...och betagande av kvinnor?
En kvinna som jag skulle viga mitt liv åt.
Jag bedyrar att jag älskar dig.
Jag vet att du älskar mig också.
Ni måste gå härifrån.
Marguerite, sätt dig inte till motvärn.
Jeanette!
Om du springer kommer jag efter.
Jeanette!
Nej! Nej!
Kom hit.
Nej...
Nej!
Nej! Nej! Nej!
Nej!
Nej! Jag ber, låt bli!
Jag ber...
Nu får vi vår stund.
Jag ber...
Nu känner du skuld.
Men jag ber dig, min älskade, att inte berätta för någon.
För din egen säkerhet.
Får din make reda på det här dödar han dig kanske.
Förebrå inte dig själv, min älskade.
Vi kunde inte tygla oss.
Ers nåd, vi är hemma.
Hon hade en ny kock och maten var någorlunda förutom osten.
Jag gillar inte osten, men man får den överallt.
Tack.
Det finns en sort, men jag har glömt vad den heter...
...den är genombruten av färger.
- Vet du vad osten heter? - Jag tror att det är Roquefort.
Nej, det är inte Roquefort. Den är inte så stark.
Men konsistensen lämpar sig väl för matlagning.
Ers nåd.
Ni har inte rört maten.
Är ni opasslig?
Hennes nåd undrar hur ni mår.
Jag mår bra. Tack, Alice.
Öppna inte.
Det är Marie. Är Marguerite inne?
Det går bra.
Det är jag.
- Stig på. - God dag.
Marguerite!
Jag har aldrig varit så glad, jag är havande! Jag är havande!
- Mår du bra? - Du är dig inte lik.
- Gläds du inte för min skull? - Jag är så glad för din skull.
Sire.
Jag har saknat dig.
- Har du inte saknat mig? - Mer än du anar.
- Då går vi till sängs. - Jean...
- Jag har varit borta länge. - Jag kan inte.
Vad menar du med att du inte kan?
- Det är en sak jag måste berätta. - Vad då?
Vad då?
Medan du var borta hade din mor ärenden i Saint Pierre.
Ja.
Kort därpå kom en man. Oanmäld.
Jag kände honom, så jag öppnade.
Men han var inte ensam.
Jacques Le Gris kom in utan min tillåtelse och...
- Vad gjorde Le Gris? - Han tvingade in mig i sängkammaren.
Till sängen.
Han våldtog mig.
Talar du sanning?
Snälla...
Talar du sanning?
Jean, jag talar sanning. Du måste tro mig.
Jag skrek. Skrek så att jag tappade rösten.
- Tvingade han dig? - Han våldtog mig.
- Och du sporrade honom inte? - Nej.
- Kunde du inte fly? - Han höll fast mig, jag kunde inte andas.
Kan han inte göra mig något annat än illa?
Jag tänker säga sanningen. Jag tänker inte tiga.
Jag kan inte gå till domstol utan ditt stöd.
Då ska du få det.
Kom.
Han ska inte vara den siste som varit med dig.
- Jean... - Kom hit.
Kom hit!
Ers nåd...
Svär ni på ert liv att allt ni sagt är sant?
Jag svär.
Svär ni inför Gud? Och inför hela Frankrike?
Ja, det gör jag.
Då tar vi striden.
Marguerite är min hustru och mot oss har gjorts orätt.
Det får inte gå ostraffat.
Ni måste gå via Pierre, men jag betvivlar att han lyssnar.
Berätta vad ni har hört i dag.
Berätta överallt och för alla som lånar sitt öra.
Det kommer att skvallras.
Om det blir känt i hela Normandie måste Pierre lyssna på oss.
Vi har en plan.
Marie?
Stanna ett slag.
Varför ser du inte på mig?
- Jag kan inte. - Marie?
Minns du inte?
Flera gånger sa du att Le Gris var stilig.
- Det gjorde du också. - Jag anklagar inte någon för våldtäkt.
Du tror mig inte.
Jag måste gå.
Nej, Jean, det här är inte vad jag vill!
Vad du vill?
Kan han inte bara ställas till svars i rätten?
Pierre är rätten!
Kungen kommer bara att ge sitt stöd till Pierre som han brukar.
Jag går inte till kungs.
Jag går till Gud.
Varför gör du så här, Marguerite?
För att det jag råkat ut för är orätt.
Sådana som Le Gris tar kvinnor när de vill och så ofta de vill.
Vem tror du att du är?
Min son riskerar att dö.
Det bestämmer han själv. Inte jag.
Inget skiljer dig från bondflickorna som soldaterna förlustar sig med i krig.
Klagar de?
Jag kan inte tiga.
Marguerite!
Du drar bara skam över familjen.
- Jag talar sanning. - Sanningen är oviktig.
Du ser på mig som om jag aldrig varit ung.
Jag har också blivit våldtagen.
Trots att jag kände avsky och äckel -
- tror du att jag beklagade mig för min make?
Nej, jag tog mig samman och gick vidare.
- Till vilket pris? - Ja, till vilket pris?
Att jag lever.
Det privilegiet har stått er dyrt.
Flera källor hävdar att ni sagt till andra -
- att ni tyckte att monsieur Le Gris var stilig.
Ni kanske drömde om det här? Önskade att det skulle ske?
Det stämmer att jag och några väninnor en gång sa att han var stilig -
- men också att han var opålitlig.
Att konstatera att en man är stilig innebär inget mer.
Om ens närmaste väninna var med -
- varför skulle hon berätta det för domstolen?
Det vet jag inte.
Hur länge har ni varit gift med Jean de Carrouges?
- I fem år. - Utan att ha fått barn.
- En arvinge. - Nej, monsieur.
Och nu sitter ni här ett halvår efter den påstådda våldtäkten -
- och är i sjätte månaden.
Ni kanske har en annan älskare och använder Le Gris för att dölja det?
Som sagt, jag är min make trogen.
Tycker ni om att ha samlag med er make?
- Ja, självklart. - Det är inte så självklart.
Ni vet väl att man inte kan bli havande om man inte uppnår njutning?
Ja.
Och uppnår ni njutning?
Ja, det gör jag.
Man kan inte bli havande genom våldtäkt. Det är ett faktum.
Det får rätten att undra...
Efter fem års äktenskap...
...skulle havandeskapet vara en tillfällighet?
Låt oss anta att vi tror att ni talar sanning -
- och våldtäkten verkligen ägde rum...
...är det kanske så att ni njöt av det mer än ni vill erkänna?
Förklara gärna hur man njuter av att bli våldtagen.
Njöt ni?
- Svara bara på frågan. - Jag njöt inte!
Fler frågor?
Om er make förlorar duellen har Gud rått -
- och visat att ert vittnesmål är falskt.
Jag förstår.
Er make har säkert sagt att straffet för en kvinna som vittnar falskt mot en man -
- i fråga om våldtäkt -
- är att bli avklädd och klippt -
- beslås med en järnring runt halsen -
- bunden vid en påle -
- och levande bränd.
Nådig fru Marguerite...
...det är inte ovanligt att den anklagade brinner i 20 till 30 minuter -
- innan döden inträder.
Jag talar sanning.
Duellen äger rum.
Så du tycker att Le Gris är stilig?
Du har vanhedrat mig inför kungen och hela Frankrike.
Du visste vad som skulle ske med mig om du förlorar.
- Du visste, men sa inget. - Gud straffar inte den som talar sanning.
Mitt och vårt barns öde bestäms inte av Gud -
- utan av den gamling som tröttnar först.
- Hur vågar du? - Vad har jag att förlora?
- Nu blir jag kanske levande bränd. - Jag riskerar livet för dig.
Du riskerar mitt liv för att få möta din fiende och rädda din heder.
Det kan göra vårt barn föräldralöst.
Har du inte tänkt på det? Du är en hycklare.
Förblindad av din fåfänga.
Förberedelserna är klara.
Jag är klar.
Jag skulle vilja stanna en stund till.
Ha förtröstan, Marguerite.
Äntligen har jag fått en son som jag älskar över allt annat.
Men jag får kanske inte se honom växa upp.
Det här var mitt liv.
Hade jag vetat att sanningen kunde beröva mig denna kärlek -
- tror jag att jag gjort som så många kvinnor före mig.
Ingenting.
Du gjorde det rätta.
Inte om jag dör.
Jag är inte som du, Jean.
Ett barn behöver sin mor, mer än att modern behöver ha rätt.
Riddare, träd fram.
Ers nåd, utifrån ert vittnesmål -
- sätter jag mitt liv på spel i envig med Jacques Le Gris.
Ni vet att mitt hjärta är rent och ärligt.
Inför alla säger jag: Jag har talat sanning.
Nu får Gud avgöra.
I dag skipas blodig rättvisa med Guds hjälp.
Låt oss hoppas att det slutar som duellen i Flandern.
Le Gris i en brottningsmatch där han sliter testiklarna av Carrouges.
Släpp iväg dem!
Fort! Får jag den!
Lans! Skynda på!
Ur vägen!
Lans!
Yxa!
Carrouges kanske förblöder. Hoppas det.
Döda honom!
Erkänn!
Erkänn för mig.
Det var ingen våldtäkt.
Det var ingen våldtäkt!
I Guds namn och med risk för att min själ blir förtappad..!
Jag är oskyldig till brottet!
Då är du fördömd.
Ja.
Gud vare med er, ers nåd.
Res er.
Heder åt riddaren.
Gud har sagt sitt och bevisat att er sak var sann och riktig.
Ni har stridit med styrka och ödmjukhet.
Gud vare med er och er hustru.
Er hustru.
Länge leve Carrouges!
Carrouges ära!
Titta.
Jean de Carrouges stupade under korstågen några år senare.
Marguerite de Carrouges levde 30 år i lycka och välgång -
- som härskarinna över Carrouges egendomar.
Hon gifte aldrig om sig.
Översättning: Gabriella Theiler Svensk Medietext