Mottatt i går, klokka 10.14.
Jeg ringer ikke på grunn av noe. Jeg håper det går bra der nede.
Skal vi snakkes senere?
Unnskyld. Unnskyld meg.
Jeg gjenkjente deg fra avisene. Du er etterforskeren.
- Ikke noe problem. - Du er vel ikke i tjeneste?
Jeg har holdt et øye med den selen. Men ikke som en del av jobben min.
Jeg ser at du må være på ferie, og jeg vil ikke trenge meg på.
- Men kan jeg...? - Anna! Du skulle ikke...
- Jeg kunne ikke la være å prøve. - Jeg kom fra do, og du var vekk.
- Kan jeg spørre hva dette gjelder? - Jeg har en sak.
Om du nå vil kalle den det.
Men jeg ville gitt hva som helst for at du hørte på meg i ti minutter.
Ja vel.
Det gjelder en kvinne som forsvant for lenge siden. I 1974.
Hun het Margot Bamborough.
Hun skulle treffe en venn på puben den kvelden hun forsvant,-
men ble på jobb for å ta en pasient.
- De la ikke igjen noen detaljer. - Det er i orden.
Jeg kommer så sent til Oonagh. Det er forferdelig der ute.
- God natt, da. - God natt, dr. Bamborough.
Det burde bare tatt fem minutter å gå fra legekontoret til puben.
Men ingen så henne noen gang igjen. Margot Bamborough var moren min.
Jeg fikk ikke vite om henne før jeg var åtte år gammel.
- Er du Anna Phipps? - Ja.
- Er den tegningen til moren din? - Ja.
- Hvem av dem er hun? - Hun i den brune kåpen.
Hun er ikke moren din. Den virkelige moren din var lege og het Margot.
Hun fikk hodet kappet av.
Hva er i veien, skatt?
Det er ikke sant. Vent her.
Hvordan våger du å si det til barnet mitt?
Da falt hele verden sammen for meg.
Jeg spurte far. Han sa at ingen visste hva som hadde skjedd henne.
Han sa at han hadde gjort det han trodde var best.
At jeg hadde Cynthia som mor.
Og Cynthia var glad i meg. Det burde være nok.
Ganske snart vil alle som kjente mor, være døde.
Da får jeg aldri vite hva som skjedde med henne.
Politiet medgir at de tabbet seg ut i saken, men vil ikke gjenåpne den.
Jeg har penger. Jeg vet at det antakeligvis er håpløst,-
men jeg føler bare at jeg må prøve noe.
Kan du hjelpe meg? Vær så snill.
HOTELL GJESTEPARKERING
- Hei. - Hvordan går det med "Sniken"?
De har vært der inne i to hele dager. Jeg har ikke klart å ta et bilde.
Hvorfor er godt betalte jobber så kjedelige?
Jeg har påtatt meg en savnetsak.
Savnet siden 1974. Jeg skal treffe klienten igjen i Falmouth i morgen.
- Jeg kan kjøre dit. - Det er langt.
Jeg er alt i Landroveren. Jeg kan dra nå og være i Cornwall i neste måned.
Neste år, hvis jeg punkterer. Tekst meg adressen, så ses vi i morgen.
Ja da.
- Hvordan går det med Joan? - Resultatene kommer i dag.
- Greit. Hold meg oppdatert. - Ja. Jeg tekster adressen. Ha det.
Hva tror du?
Vi må se hva legene sier. Ta det derfra.
Lucy lette på Internett. Hun sier at de kan behandle nesten alt nå.
- Jeg kan gjøre det. - Jeg liker å gjøre det.
- Kom igjen, Joanie. Sitt deg. - Jeg trenger ikke sitte ned!
Nå? Hva sier de?
Hele greia er egentlig ganske enkel.
Jeg må ta noen medisiner, og så blir det kanskje en operasjon.
Og så er det slutt.
Jeg skulle ønske du lot meg bli med på det.
Ikke vær dum. Det er ikke nødvendig.
- Hva slags medisiner bruker de? - Alt er skrevet ned.
Det er bra. Kan jeg få se på notatene?
- Er de i sekken din? - Gjør nå ferdig potetene.
Joan Nancarrow. Eggstokkreft, stadium IV. Kreftceller har løsnet-
og dannet metastaser. Uhelbredelig. Palliativ pleie...
- Denne paien ser god ut, Ted. -Å, takk.
- Når kommer Lucy hit? - Om en times tid.
Vi må sette over disse potetene. Guttene kommer til å være sultne.
Hva er det du jobber med? Eller har du taushetsplikt?
Nei da. Jeg har et møte i Falmouth. Jeg fant eierne i eiendomsregisteret.
Den ene av dem er Anna Phipps. Hvis du kjører et søk på henne,-
så viser det seg at moren hennes forsvant i 1974.
Dette er den hovedmistenkte.
Dennis Creed. Sju kjente ofre. Han innleder en samtale.
Spanderer en drink. Men det er medikamenter i den.
De oppdager at de er i Creeds kjeller når de våkner igjen.
Vent litt. Jeg tror det er Ollie Boreman som er fortelleren.
Han spilte Lear mot min Edmund i Birmingham.
Man kunne lukte det når man gikk inn der. Han hadde ikke skjult noe.
Vi fant deler av ofrene hans i vasken, badekaret og kjøleskapet.
Det er det verste åstedet jeg har vært på. Uten tvil.
Sju ofre ble identifisert. Politiet frykter at andre aldri ble funnet.
Dr. Margot Bamborough går i oktober 1974 for å ta en drink med en venn.
Et vitne ser en kamp mellom to personer, men ingen griper inn.
En kassebil kjører fra åstedet. Alt er Dennis Creeds kjennetegn.
Men "Demonen fra Paradise Park" gir ingen svar.
Han vokter hemmelighetene og nyter smertene han skaper med tausheten.
Etterforsker dere en seriemorder?
Ingen har jo bevist at Dennis Creed drepte Margot Bamborough.
Teknisk sett er hun fremdeles savnet.
Og alt det fikk du fra en adresse i Cornwall?
Jeg hadde en type sent på 90-tallet som jeg veldig gjerne vil spore opp.
Jeg må begynne å pakke. Jeg må dra tidlig. Takk.
Natta.
Hei. Det er Matt. Hører du meg?
Skulle vi ikke kommunisere via advokater?
Jeg vil spare deg tid og penger. Jeg er ikke fornøyd med forliket.
- Så si det til advokaten din. - Ja. Vi kan gjøre det sånn.
Bare du vet at jeg kan bruke fire ganger mer enn deg på advokater.
Kødd.
- Jeg får ikke kjøre deg til Falmouth? - Jeg liker ferja. Som da vi var barn.
Den dødsfella av en trebåt. Du finner ut av dette, ikke sant?
- Du er flink til det. - Klar.
- Vi ses snart. - Ja.
En drink for ferden?
Vær så snill, ikke bli alkoholiker i tillegg til alt det andre.
Det klarer jeg ikke. Jeg har snakket med mamma to ganger i uka i 20 år.
Hun er ikke moren vår.
Leda fødte meg, men gjorde ikke en dritt mer.
Joan og Ted ville ha oss. Det er bare dette stedet jeg har kalt for hjemme.
- Du bor i Sør-London. - Herregud. Kan du kutte ut?
Du glemmer at jeg kjenner deg. Du løper rundt og jager gåter å løse.
Alt for å unngå en ekte samtale.
Kanskje det ikke er det samme. Jeg valgte Joan, og du valgte Leda.
Jeg endte da opp hos noen. Leda var ikke glad i noen andre enn seg selv.
- Joan sa du bør gifte deg med Robin. - Slutt nå.
Gi meg én god grunn til at du ikke skal gjøre det.
Jeg vil bare herpe det. Så mister jeg en venn og en forretningspartner.
Det er to grunner. Det fins en lengre liste.
- Vi ses om noen uker. - Stick? Jeg er glad i deg.
De ansattes juleselskap, filmet ti måneder før hun forsvant.
Dette er den siste kjente filmen av dr. Margot Bamborough.
Kriminalbetjent 3 Bill Talbot ledet etterforskningen av forsvinningen.
Sånn som det ser ut, så tror jeg at dr. Bamborough er blitt bortført.
Ektemannen, dr. Roy Phipps, er ikke mistenkt.
Dette har vært og fortsetter å være en veldig vanskelig tid-
for dr. Phipps og familien hans.
Datteren Anna vokste opp uten å ane hva som hadde skjedd med moren.
- Cormoran har bånd hit nå. - Ja, men han er ikke herfra.
Jeg snakker om hva som er best for dem!
Jeg vet at du er glad i dem. Vi også.
Vi kan faktisk stille opp for dem! Det er forskjellen.
- Du skal være tilbake om en måned. - Slutt å si hva jeg skal gjøre!
Jeg sa at jeg antakelig kommer tilbake.
Du kan ikke være sånn mot barn! Barn trenger sikkerhet.
De er ungene mine, Joan!
Jeg er glad i ham, Corm.
Jeg trenger noen dager for å se om vi kan klare oss. Greit.
Hvordan har Joan det?
Det er sånn som det er.
- Jeg har kjeks. - Takk. Jeg er ikke sulten.
- Skal jeg forklare deg om saken? - Ja.
Her er hun.
Mamma er den høye. Og det der er venninnen Oonagh.
Far har nok ryddet ut av kontoret hennes og hevet alt opp på loftet.
Han vet ikke at jeg har alt dette.
Jeg beklager hvis det bare er skrot, men det er alt jeg kan gi dere.
Vær så snill, ikke snakk med far. Han er... veldig svak nå.
Og tingene mellom oss er fremdeles vanskelige.
Jeg vil ikke la ham få vite at vi gjør dette.
Har noen etterforsket saken før, bortsett fra politiet?
Jeg prøvde selv. En mann som het Carl Oakden, skrev ei bok.
Han var sønnen til en som jobbet sammen med mamma.
Jeg burde neppe lest den, men det gjorde jeg.
Den antydet at mamma hadde et forhold til eksen sin.
Jeg klarte bare ikke å få det ut av tankene. Det fine med boken var-
at det var mange navn på folk som kjente mamma.
Jeg begynte å ringe dem.
Jeg hadde avfunnet meg med at hun nesten helt sikkert var død.
Men jeg ville fremdeles bli kjent med henne.
- Fant du da ut noe nytt? - Jeg fikk et anheng i posten.
Anonymt, med en lapp der det sto: "Jeg vil at du skal ha denne."
Jeg viste den til far. Han ble likblek.
Mamma hadde på seg anhenget sitt den kvelden hun forsvant.
Etterforskeren som hadde saken, bekreftet det.
Denne?
Tror du at moren din kan ha sendt den til deg?
Jeg vet ikke. Nei. Antakeligvis ikke. Jeg...
Far sa at anhenget ikke var det samme. Det så bare likt ut.
Og så sa han at jeg oppmuntret bløffmakerne til å prøve seg igjen.
Og han ville ikke ha noe mer med meg å gjøre hvis jeg fortsatte sånn.
Så jeg ga meg.
Hvem var kriminalbetjenten du snakket med?
Kriminalbetjent 3 Simon Layborn.
Sønnen George er i politiet. Han er en venn av oss.
- Hva skjedde med anhenget? - Far kastet det.
Du må forstå at dette er en sak med veldig kalde spor.
Det er sannsynlig at vi ikke finner noe, og det vil koste mye å nå fram.
Jeg foreslår at du setter en grense på budsjettet.
Ja, det er lurt. Vi skal snakke om det og kontakte dere igjen.
- Her er kontaktopplysningene mine. - Psykolog.
Alle vil fortelle om mødrene sine. Da er du vel konkurrenten min nå.
Det ville hjulpet med ei liste over folk det er greit vi snakker med.
Vi kan begynne med dem du har kontaktet.
Hva tror du?
Retningsnummeret til Margots venn Oonagh er 01962. Det er Winchester.
Vi stikker innom på veien tilbake.
- Hvordan husket du det? - Charlotte.
Du har ringt kriminalbetjent 3 George Layborn. Legg igjen beskjed.
Cormoran Strike her. Faren din jobbet visst med en sak vi har nå.
Ring meg når du kan.
Vi kan håpe at Stor-London-politiet alt har gjort det meste av jobben.
Men de fant henne ikke.
- Hei, Oonagh. - Hallo der.
- Lei for det korte varselet. - Ikke vær det.
Jeg har ventet i mange år på dette. Kom inn.
Det er rart at Roy aldri engasjerte noen.
Gud vet at han har pengene.
- Er det Anna som betaler? - Ja.
Gud velsigne den jenta. Alt hun har gjennomgått.
Jeg kommer til å grine mye når jeg begynner å snakke om Margot.
Men ikke la det hindre dere.
Det var renholderne som jobbet natt som gikk ut i streik.
Alle de jentene hadde elendig lønn, og det var jo farlig å gå hjem alene.
Var Margot innblandet?
Hun risikerte mye for alt som gjaldt lønn eller betingelser for kvinner.
Vi vokste opp i fattigdom. Iblant var ett pund i lomma bedre-
enn alle disse fine, akademiske teoriene.
Men hun leste dem også. Ja da, det gjorde hun.
Hun var glup.
Jeg advarte dere. Kom igjen, vennen min. Still spørsmålene dine.
Kanskje du først kan fortelle hvordan du ble kjent med Margot?
Ja vel. Vi...
Vi møttes i 1966, da vi begynte å jobbe på klubben.
- Slutt å bite negler. - Beklager. Jeg blir nervøs.
Menn kommer hit for å slappe av.
Du er sjarmerende. Oppmerksom. Avslappet.
Drinker til bord seks.
Så dere det? Gaseller, ikke flodhester.
Småprat, Margot!
Tøff uke, skatt? Hva med en ødelagt lever for å avrunde den?
- Det blir en anmerkning. - Gi deg! Jeg spøkte bare.
- Vær så snill. Unnskyld. - Du vil tjene det inn igjen i tips.
Og det kommer til å skje, så lenge du kan styre den tunga di.
Ingen tunge. Forstått.
Dolly? Du er den neste.
Middelklassejenter kan brenne bh-ene og slutte å barbere leggene.
Jenter som oss gjorde det vi måtte gjøre.
Ingen andre steder i London betalte så godt som den klubben.
Vi tjente mer enn fedrene våre. Og hun studerte i tillegg hele tiden.
Distal, midtre, proksimal. Og så mellomhånden.
Og bruddbeskrivelsene er hode, skaft og base.
Hun levde av sukker. Ja da. Og hun la aldri på seg noe som helst.
Perfekt.
Mennene var ville etter henne.
Men vi kunne ikke date dem. Nei, de sendte inn privatdetektiver-
for å sjekke at vi oppførte oss!
Det betydde slutten hvis vi ga dem telefonnummeret vårt.
Men Margot var uansett ikke interessert.
Iallfall ikke før hun traff Paul Satchwell. En kunstner.
Han fikk henne til å miste hodet. Hennes første, store kjærlighet.
Kom. Det er noe jeg vil vise deg.
Jeg kjøpte dette på utstillingen hans.
Det er det eneste maleriet jeg noen gang har kjøpt.
Jeg var redd for at noen skulle se det og si noe til foreldrene hennes.
Jeg la det bort i lang tid, siden det var Satchwell som hadde malt det...
Men... det blekner bort, vet dere.
Nå ser jeg Margot. Og jeg er så glad for å ha det.
Hva var det du ikke likte med Satchwell?
Jeg tror han drepte henne. Hun tok ham i utroskap en gang og ble knust.
Så ble hun bekymret fordi hun hadde latt ham ta bilder av henne.
Tenk deg hva som ville skje om de dukket opp i et smussblad.
Så moren hennes er ei strålende flink jente, men gjør sånne ting.
Du kan ikke komme hit når du vil! Det er ikke dine negativer.
- Det er min kropp! - Det er min kunst.
Få dem tilbake nå!
Jeg tviler på at du har råd til verkene mine.
Hvis du noen gang viser de bildene til noen...
- ...hvis de kommer på trykk... - Margot!
...går jeg til politiet og forteller alt om deg.
Lukk opp døra nå, ellers ringer jeg til politiet! Lukk den opp!
Du går aldri i nærheten av henne igjen!
- Hva har hun sagt? - Jeg har ikke sagt noe.
Så ikke spør. Finner jeg ut at hun snakker om meg,-
så er det den siste dagen hennes. Og din. Forstår du meg?
Dra til helvete!
- Hva var det han hadde gjort? - Det sa Margot aldri.
Men hvis han tok bilder av henne,-
så var han kanskje innblandet i noe sånt? Jeg vet bare ikke.
Anna sa at Satchwell kom inn i Margots liv igjen før hun forsvant.
- Er det mulig at de ble sammen igjen? - Hun var jo ikke lykkelig med Roy.
Kanskje Satchwell minnet henne om mer lettvinte tider.
Hun var glad i jobben, men sto ikke kollegene særlig nær.
Mer enn noe annet tror jeg at hun var ensom.
Roy snakker ikke med meg.
Satchwell løser ikke problemene dine med Roy.
Jeg sa til Roy at jeg skulle treffe ham. Jeg vet ikke hvorfor.
Han skulle tenke på å miste meg, så ville han kanskje gjøre en innsats.
- Det gjorde ham bare sint. - Han følte da noe.
Hvordan går det, Kevin? Vil du ha limonade?
Han har drukket fire. Han får vondt i magen.
Hvem er fyren i skjorta?
- Gi deg nå, Margot! - Hva er det du snakker om?
Du er en gift kvinne. Du må oppføre deg!
Blås i henne. Hun er forbanna. Jeg henter et glass vann.
Jeg sier det bare!
Jeg vet at kvinnen var full.
Men en del av meg tenkte: "Hun tar ikke feil av deg, Margot."
Satchwell fortalte henne jo at hun er vakrere enn noen gang.
Hvordan hun er musen hans, og hun trengte noe sånt.
Det låter som om Satchwell ville bli sammen med henne igjen.
- Ikke skade henne. - Hun ringte den dagen hun forsvant.
Hun ville snakke med meg om noe viktig som hastet.
Kanskje hun ville fortelle meg den store hemmeligheten hans.
Så fikk han vite det og bestemte seg for å gjøre det han hadde truet med.
Gjøre det til den siste dagen hennes på jorden.
- Hun kan ikke ha rømt med ham? - Nei. Hun ville aldri dratt fra Anna.
Jeg ber for at du finner henne.
- Det er nok usannsynlig at hun lever. - Jeg vet det.
Men de døde forsvinner vel aldri, eller hva? Ikke når de er avholdt.
Lysbildeapparatet du ba om, ble levert. Den er på kontoret ditt.
- Ville et "takk" ta livet av deg? - Takk, Pat.
- Er Robin kommet? - Ja.
Ja, hun kom før meg. Ivrig knøtt. Ikke noe nytt om "Sniken" ennå.
- Jeg vil jobbe med assistenten hans. - Hold et øye med arbeidstimene dine.
- God morgen. Hva ser du på? - Hei.
Margots kollega dr. Gupta sendte oss opptaket fra deres siste juleselskap.
Han sa han godt kunne treffe oss. Det ligger i den delte mappa.
Jeg fant Paul Satchwell. Han bor på ei gresk øy. Skal jeg sende et brev?
Vær vag. Han må ikke gå i en tidlig grav.
- Når tar vi gavene? - Hvilke gaver?
Partneren din har bursdag i dag. Vi andre har gaver til henne.
Jeg trenger en idé til Robin, Ilsa.
- Hva pleier hun å bruke? - Jeg aner ikke hva det heter.
- Vet du hva slags duft det er? - Mener du hvordan hun lukter?
- Kan du anbefale noe? - Ja, vi kan prøve "Kjødelig blomst".
- Nei. - Greit. Denne er populær og nydelig.
- Betyr ikke det...? -"I dine armer".
Gratulerer med dagen. Jeg kjøpte disse til deg.
Å, takk. Så fint.
Beklager at jeg fremdeles er her. Jeg går gjennom alt Anna ga oss.
Nei da. Jeg kunne lett etter et annet sted, men alt er åpne løsninger nå.
Er det et problem?
- Ei dør må skille meg fra Pat. - Hun er flink i jobben sin.
Hvorfor ba du om lysbildeapparatet?
George Layborn kommer hit med saksmappene. Han sa vi trengte en.
- Har du funnet noe? - Egentlig ikke. Det viktigste er her.
Jeg fant det i bestillingsskjemaet til et apotek. Noen drapstruet henne.
"Ligg unna jenta mi, di fitte,"-
"ellers sender jeg deg til helvete, sakte og smertefullt."
- Politiet fikk aldri se dette. - Kanskje noens datter eller kjæreste.
Kanskje Satchwell hadde en ny, og Margot ville advare henne mot ham?
- George? - Jeg har 4 store kasser!
- Jeg kunne trenge litt bærehjelp. - Jeg slipper deg inn.
- Er det greit for deg? - Ja da.
Snilt av deg å gjøre dette, George.
Jeg gjør det for gubben. Han snakket mye om denne saken.
Dårlig samvittighet for håndteringen.
- Du vet det om den saksansvarlige? - Det var vel faren din?
Nei. Faren min fikk saken etter at den første fyren klikket. Talbot.
Han fant ut at noen bortførte kvinner i Nord-London.
Han trakk Margot Bamborough inn i saken da hun forsvant.
Det triste er at han ikke satte Creed i buret. Han hadde klikket da.
Far fikk lite fra ham og måtte begynne på nytt.
- Hva med alle Talbots notater? - Han var ikke i form til spørsmål.
Han ble lenge på mentalsykehus.
Hva trodde faren din skjedde med Margot?
Han trodde nok at det var Creed.
Bevisene manglet, og Creed verken bekrefter eller benekter noe.
Hvis det ikke var Creed, så var det noen som visste hva de gjorde.
På hvilken måte?
For det første er det vrient å bli kvitt et lik.
De stinker. Knokler graves opp. Havner i avløp.
Men dr. Bamborough forduftet.
En 5 min. tur i London sentrum, og ikke sent på kvelden engang.
Edru, ikke dum og så blir hun aldri sett igjen.
For meg taler det mot at det var Creed.
Leiligheten hans var full av trofeer og likdeler fra de sju vi vet om.
Ingenting fra dr. Bamborough.
- Vil du se på det? - Ja, hvorfor ikke.
Jeg må komme meg etter de jævla kassene.
Dette kalles en saksoversikt og interessante personer.
Margot Bamborough, lege og partner i Saint Johns legekontor.
Her har vi de ansatte.
Vi har sekretær Dorothy Oakden. Sykepleierpraktikant Janice Beaty.
Legene Margot Bamborough, Dinesh Guptha og Joseph Brenna.
Gloria Conti og Irene Hickson, som begge er resepsjonister.
Gloria Conti ser Margot gå fra kontoret klokka 18.15.
Hun er sent ute for å møte vennen O. Kennedy på puben Three Kings.
Oonagh bekreftet at Margot ellers var presis.
Rundt 18.45 ringer Oonagh hjem til Margot og får barnepiken Cynthia.
Hun bekrefter at Margot ikke er kommet hjem og ikke har ringt.
Bokstaven A viser hvor det blir sett en kamp mellom to kvinner.
Men kvinnene blir senere identifisert som Mrs. Fleury og hennes eldre mor.
Bokstaven B viser hvor et vitne ser en hvit kassebil i høy fart.
Bokstaven C er St. John's legekontor.
Mistenkte: Roy Phipps. Kl. 21.00. Margots ektemann Roy ringer politiet.
Dette er bra. Hør her. Notater fra din fars første avhør med Roy Phipps.
Du sa til betjentene at hun kunne ha rømt med en Paul Satchwell.
- Det var visst ikke tilfellet. - Hvorfor trodde du det da?
Han var en gammel venn av henne. Jeg visste han hadde snust rundt.
- Du trodde at hun hadde et forhold? - Jeg sa ikke noe om det.
Jeg sa at det var verdt å sjekke. Har du ikke lest Talbots notater?
Arkivene viser at du var utsatt for hærverk på den tiden.
- Bildekk. Knuste vinduer? - Pøbler. Det er alt.
Du skal snart få gå. Alibiet ditt for kvelden kona di forsvant...
Du lå syk i senga. Det ble bekreftet av barnepiken deres. Stemmer det?
Ja, det stemmer.
Kan du si noe om forholdet til henne?
Arbeidsgiver.
Har forholdet til Annas barnepike vært mer enn...?
Cynthia er 12 år yngre enn meg. Hun er 18!
- Jeg må stille disse spørsmålene. - Hun er også kusinen min!
"Er det et nei? Bare så det er klart." "Nei". Hva er det?
Roy og Cynthia giftet seg sju år senere.
- En klassiker! - Han hadde et svakt alibi.
- Lever han? - Ja, men vi får ikke kontakte ham.
Klientens ordrer. Denne fyren. Paul Satchwell.
Det kan være pga. ham Roy Phipps ikke vil snakke om Margot.
Han har alibi, at han spiste på kafé i Camden klokka 18.30.
Flere vitner. Det høres vanntett ut.
Den siste pasienten Margot traff før hun dro. Pasienten kalte seg "Theo".
Politiet ba ham om å stå fram, men de klarte ikke å spore ham.
Endelig en til av Margots pasienter. Dobbeltvinduselger S. Douthwaite.
Beskrevet som en "pikenes jens".
Han besøkte dr. Bamborough tre ganger uka før.
Han sendte henne trolig gaver, men benektet det.
Venner sa at han var frisk.
Men folk lyver om helsen hele tiden, ikke sant?
Sånn, ja.
Steve Douthwaite, legejournal, anskaffet etter rettskjennelse.
Klaget på hodepine, mageproblemer, hjerteklapp og søvnvansker.
Margot noterte ned stress og angst. Og et par sprukne ribbein.
Vinduer er en tøff bransje.
Artikkelen kom ut seks dager etter at Margot forsvant.
- Hvordan fant du den på 4 sekunder? - Jeg abonnerer på et avisarkiv.
Avisene går helt tilbake til 1800-tallet.
"Politiet er ivrige etter å finne ut hvor Steve Douthwaite er."
"Han forlot leiligheten kort etter at dr. Bamborough ble meldt savnet."
Men de fant ham. De sporet ham visst opp i Waltham Forest.
Han ble avhørt der i februar 1975.
Jeg tenkte på å flytte også før legen forsvant.
Det er helt sant. Jeg har sett på leiligheter.
Kan du si hvilke leiligheter du har sett på? Vi kan spørre utleiemeklere.
Nei, jeg har sett på avisannonsene.
Og du har ikke alibi for den kvelden da dr. Bamborough forsvant?
Jeg kan da ikke trylle frem et. Jeg var alene hjemme.
Jeg har hatt det jævlig. Jeg går ikke så mye ut.
Douthwaite virker jævlig muffens.
Hvorfor er intervjuet i mappene når Talbots notater er borte?
Jeg tipper at det er en utskrift fra en politistasjon.
Far prøvde å finne alt som angikk saken, men måtte begynne på nytt.
Det er mer. Hør på dette.
Har du hatt noen uvanlige drømmer?
Hva for noe?
Beskriv drømmene dine i den tiden du kjente Margot Bamborough.
- Når ble Talbot tatt av saken? - I mars eller april 1975.
Men de avhørte Steve Douthwaite to ganger til etterpå.
Slutningen på analysen var:
"Framskritt umulig uten nye beviser. Blindvei."
- Jeg skal prøve å spore ham opp. - Disse er i 70- eller 80-årene nå.
Begynn med å se etter dødsattester. Da sparer du tid.
Den andre mistenkte er Dennis Creed.
Tatt ett år etter at lysbildene ble satt sammen. Drepte minst sju damer.
Han bodde i Paradise Park i Islington og var aktiv da Margot forsvant.
Han lever vel fremdeles? Tror du at vi kan få snakke med ham?
Han vil narre dere for moro skyld. Han har aldri sagt noe nyttig.
Takk, George.
Jeg husker Anna Phipps kom til oss og pratet med far.
- Hun må ha gjort litt av et inntrykk. - Ja. Pen jente.
Hun hadde alle spørsmålene klare for far, som en proff.
Men hun gråt og gråt.
Hun husket ikke engang moren. Det var et hull i livet.
Far ville ønsket at jeg skulle hjelpe til.
Ring hvis dere trenger noe av meg, så ordner jeg det.
Kriminalbetjent 3 Talbots kontaktopplysninger?
Far ble ikke bare sprø. Han hadde en overaktiv skjoldbruskkjertel,-
som han ikke fikk en diagnose på før han var på sykehuset.
Han slet også med å få sove. Han ble bedre da det ble behandlet.
- Jeg er glad for at han ble bedre. - Ja, vi må forbedre oss.
Vi må bli bedre til å ta oss av andre, ikke sant?
Vi kan ikke bare støte ut folk når de blir syke.
- Melk? Sukker? - Ja. Jo flere, desto bedre. Takk.
Beklager at jeg kjefter.
Noen av familiene klandret ham for å herpe etterforskningen av Creed.
Og det var ikke sånn. Han jobbet utrolig hardt med den saken.
Jeg var der. Jeg husker det.
- Hvor gammel var du den gangen? - Ti år.
Barneskoleeksamenen min gikk i dass. Ikke det at det betydde noe.
Alt dette er for å hjelpe Anna Phipps?
- Det blir ingen artikler om ham? - Jeg kan godt love det skriftlig.
Han og mamma var kirkegjengere. Jeg tror virkelig at det...
...påvirket tankene hans da han ble syk. Han var på jakt etter ondskapen.
Når forsto du hvor dårlig han var?
Han begynte å strø salt-
utenfor dørene til rommene våre. Mitt og min brors.
Det er det jeg mener. Han var alltid en bra mann.
Han trodde han beskyttet oss. Og...
Hør her. Jeg kan vise deg det.
Dette var fars kontor. Han holdt det som regel låst.
Det der er Bafomet.
Mamma fant ham gråtende her og ringte etter ambulanse. Det var det.
- Får jeg lov...? Du må ha vært redd. - På hans vegne, ja.
Nei, jeg var det. Mamma tømte dette rommet mens han var på sykehus.
Og han snakket aldri om det da han kom hjem igjen.
Creed var blitt tatt da, så det var uansett slutt.
Men de hadde jo ikke funnet Margot Bamborough.
- Faren din jobbet mye med saken. - En annen mann gjorde alt på nytt.
Men jeg tror ikke din fars arbeid var bortkastet.
Og jeg kan ikke tenke meg at kona til en politimann kaster saksmappene.
Hvis noe av arbeidet hans overlevde, så kan det fremdeles hjelpe noen nå.
Ja. Jeg tror at han ville ønsket det.
Jeg ber bare om at du ikke fordømmer ham.
Det skal jeg ikke gjøre. Jeg har hatt posttraumatisk stress, Greg.
Jeg har våknet, sikker på at jeg blir beskutt. Og jeg er ikke alene.
Vennen min fikk et panikkanfall mens hun kjørte.
Hun tok nesten livet av oss begge. Jeg fordømmer henne ikke for det.
Det er bare vanskelig når folk tror at en man er glad i, kom til kort.
- Jeg håper at far kan hjelpe deg. - Takk.
- Jobber du sent? - Det dukket opp en klient.
Jeg kunne jo ikke la ham være alene på kontoret ditt. Men jeg drar nå.
Hei, bror. Hvordan går det? Herregud, du er vrien å få tak i.
Jeg begynte å tenke: "Hva ville broren min gjort?"
Han ville fått en avtale. Jeg betaler med glede. Så ikke vær forbanna.
Det er gratis. Men jeg må jobbe.
Pat. Er du fremdeles der?
Ville du dø av å gå inn i naborommet istedenfor å rope på meg?
Kan du skaffe en filmframviser og en skjerm?
- Vær så snill. - Med glede. 16-millimeters eller 8?
Det er Super 8.
Jeg tror hun liker deg.
Hør her. Far vet at han har rotet til alt sammen.
Men du må forstå at ekteskapet hans gikk i stykker da du kom.
Og hele miljøet rundt bandet ble masse narko.
Hva vil du, Al?
De skal gi ut ei ny plate for å feire 50-årsjubileet. Og vi skal ha fest.
- Det ville bety så mye hvis du kom. - Nei. Noe mer?
Kanskje du kan gi ham en sjanse? Han er faren vår, samme hva du syns.
Og han prøver å gjøre alt godt igjen.
Jeg liker deg, Al.
Jeg vil ikke bli uvenner med deg. Men svaret er nei.
Greit. Jeg er glad i deg, bror.
Bare... tenk på det.
Nettsøk i tusenvis av avisartikler
Leda Strike - Johnny Rokeby
Leda Strike død av mistenkelig overdose
DET ER EN GUTT! Deadbeats- stjernen Rokeby får barn med groupie
Leda Strike, rockestjernen Rokebys tidligere elskerinne, føder en gutt
Det ser ut som om Talbot skapte en hel teori på Dyrekretsen.
Ja. Jeg orker ikke de greiene.
- Hvilket stjernetegn er du? - Aner ikke.
Gi deg. Alle vet stjernetegnet sitt. Ikke lat som om du er hevet over det.
Skytten, Skorpionen som ascendent, sola i det første huset.
Jeg vet det bare fordi moren min var sprø etter sånt.
- Hva betyr "sola i det første huset"? - Det betyr ingenting.
Men se på dette.
"Drapsmannen er Steinbukk. Steinbukken dreper Julie W."
Han hadde iallfall en mistenkt.
En geiteguddom med horn. Prøv å få stilt en sånn for retten.
Man kan være sinnssyk og ha rett samtidig.
Det låter som noe du så på en kjøleskapsmagnet.
Vi kan ikke avfeie Talbots teorier fordi han ble syk.
Men hvis du ser på notatene hans, så tror han helt klart-
at det er én person som dreper kvinner i Nord-London.
De fleste tror faktisk at Dennis Creed drepte Margot.
Ja, men uten beviser. Dette er en besatt mann.
- Det er ikke godt politiarbeid. - Hva? Jeg...
- Det er denne den trenger. - Suverent. Takk.
Det trekkes fra hundre pund hvis du ødelegger den.
- Greit. Jeg skal ikke ødelegge den. - Jeg advarte deg iallfall.
- Kan du slå av lyset på veien ut? - Med glede.
Hun er veldig effektiv.
Du også. Men jeg ville ikke hive deg ut av vinduet.
- Det er jammen skamros. - Ja visst. Sånn, ja.
Dette skal være en film av Talbot, der han påkaller de døde.
Er det der Margot?
Cormoran? Hva er dette?
Beklager at jeg må slepe deg tilbake hit, men du må se dette.
Det er noe av det verste jeg har sett.
Er du sikker på at det er Margot Bamborough?
Riktig høyde og fasong. Vi må vite om Margot hadde et arr på overkroppen.
- Ektemannen vil vite det. - Vi har forbud mot å kontakte ham.
Det gjør det vrient. Hva med legejournaler?
De var i mappene. Ingenting om arr eller kirurgi.
Vi fant denne lappen blant Margots private papirer.
"La jenta mi være, ellers sender jeg deg til helvete,"-
"sakte og smertefullt."
- Du hoppet over et ord. - Du tror dette settes ut i livet der?
Det så sakte og smertefullt ut for meg.
Det er noe jeg vil se om igjen. Har dere noe imot det?
Jeg tror at jeg har sett den ringen før et sted.
Der.
Å, faen!
Det er nok stort sett uskadd. Tok du et bilde?
Ja. Hvor har du sett den ringen før?
I opptaket fra juleselskapet som dr. Gupta sendte til deg.
De to mennene som står ved døra.
Ja. Bildet er ikke så godt. Ringen er på den samme fingeren.
Den har samme størrelse.
- Aner du hvem han er? - Nei.
Men den jenta de drar sammen med, er resepsjonisten Gloria Conti.
Så vidt vi vet, var hun den siste som så Margot i live.
Vi må selvsagt gi dette til politiet. Men da er hendene våre bundet.
Får vi noen dager til å se hva vi finner til klienten?
Noen dager skader ikke etter 50 år.
Det vil være nytt for meg når du leverer det.
Forstått.
Hvordan går det med deg, Robin?
Jeg tror ikke jeg har vært så sint i hele mitt liv.
Enten det har gått 50 år eller en halvtime,-
så må den mannen få svi for det han gjorde mot henne.
Tekst: Tor Hundstad Iyuno