C.B. STRIKE: GLASUL SÂNGELUI
Aveţi un mesaj salvat.
Primit ieri, la 10:14.
Nu te sun cu un motiv anume. Sper doar că eşti bine acolo.
Poate vorbim mai târziu.
Nu vă supăraţi.
Scuze. V-am recunoscut din ziar. Sunteţi detectiv.
- Nu-i nimic. - Probabil că sunteţi în timpul liber.
Urmăream foca aia, dar nu ca detectiv.
Mi-e clar că e ziua dv. liberă. Nu vreau să vă deranjez.
- Ai zis că n-o s-o faci! - Ştiu. Nu m-am putut abţine.
Ai dispărut până să ies de la toaletă.
- Trebuie să-mi încerc norocul. - Despre ce e vorba?
Am un caz. Nu ştiu dacă e un caz după parametrii dv.,
dar aş face orice dacă mi-aţi acorda zece minute.
Bine.
E vorba despre o femeie care a dispărut acum multă vreme, în 1974.
O chema Margot Bamborough.
În seara în care a dispărut,
trebuia să se vadă cu o prietenă la pub.
Dar a mai rămas, ca să consulte un pacient.
- Nu mi-a dat detalii. - Nu-i nimic.
Oonagh o să mă aştepte mult.
- E oribil afară. - Noapte bună!
Noapte bună, dr. Bamborough!
De la cabinet la pub trebuia să facă cel mult cinci minute pe jos.
Dar n-a mai fost văzută de atunci.
Margot Bamborough era mama mea.
Am aflat de soarta ei abia când aveam opt ani.
- Tu eşti Anna Phipps? - Da.
- Desenul ăla e pentru mama ta? - Da.
- Care-i mama ta? - Cea cu haină maro.
Aia nu e mama ta.
Adevărata ta mamă era o doctoriţă pe nume Margot. A fost decapitată.
Scumpo, ce ai păţit?
Nu-i adevărat. Aşteaptă-mă aici.
Cum îndrăzneşti să-i spui asta copilei mele?
După acel moment, viaţa mea s-a dus naibii.
Când l-am întrebat pe tata de mama,
mi-a zis că nimeni nu ştia ce păţise.
A spus că făcuse ceea ce crezuse de cuviinţă,
mi-o oferise pe Cynthia pe post de mamă.
A zis că Cynthia mă iubeşte şi că ar trebui să fie suficient.
În curând, toţi cei care au cunoscut-o pe mama vor fi morţi.
Şi n-o să aflu în veci ce a păţit.
Poliţia recunoaşte că ancheta a fost compromisă, dar nu redeschide cazul.
Am bani...
Ştiu că este, poate, în zadar, dar simt că trebuie să încerc.
Vreţi să mă ajutaţi? Vă rog!
- Bună! - Cum e cu Shifty?
Sunt aici de două zile, dar n-am făcut nicio poză.
De ce toate slujbele bine plătite sunt atât de anoste?
Am acceptat un caz de dispariţie.
O femeie dispărută în 1974. Mâine mă revăd cu clienta în Falmouth.
Vin acolo.
- E mult de mers. - Nu-i nimic. Sunt deja în Landy.
Dacă plec imediat, ajung în Cornwall luna viitoare.
Anul viitor, dacă fac pană. Trimite-mi adresa. Ne vedem mâine.
- Bine. - Cum se simte Joan?
- Primim rezultatele astăzi. - Bine. Ţine-mă la curent.
Sigur. Îţi trimit adresa. Pa!
Ce părere ai?
Aşteptăm să vedem ce spun doctorii şi vedem ce putem face.
Lucy s-a documentat pe internet. A zis că aproape orice poate fi tratat acum.
- Pot face asta. - Îmi place s-o fac eu.
- Joanie, ia loc. - Nu vreau să iau loc!
Ei bine, ce au zis?
Totul e cât se poate de simplu.
Trebuie să iau nişte medicamente şi e posibil să urmeze o operaţie.
Şi cam atât.
Aş vrea să mă laşi să te însoţesc.
Nu fi absurd. Nu-i nevoie.
- Ce medicamente ţi-au prescris? - Sunt trecute pe hârtie.
Bine. Mă pot uita pe raport?
- E în poşetă? - Termină de curăţat cartofii!
REZUMATUL RAPORTULUI CANCER OVARIAN, STADIUL 4
- Plăcinta arată bine, Ted. - Mersi.
Când vine Lucy?
Peste circa o oră.
Trebuie să punem cartofii pe foc. Băieţii o să fie înfometaţi.
La ce mai lucrezi? Ai jurat să nu spui nimic?
Nu. Am o întâlnire în Falmouth.
Am obţinut actul de proprietate, avem numele proprietarilor.
Printre ei se numără Anna Phipps.
Dacă o cauţi pe internet, o să afli că mama ei a dispărut în 1974.
Ăsta e suspectul principal.
Dennis Creed, şapte victime. Intra în vorbă cu victima
şi-i oferea ceva de băut. Dar punea ceva în băutură.
Victimele s-au trezit în subsolul lui Creed.
Numai puţin!
Cred că naratorul este Ollie Boreman!
Am jucat împreună în "Regele Lear".
De când am intrat, ne-a izbit mirosul. Nu ascunsese nimic.
Am găsit bucăţi din victimele lui în chiuvetă, în cadă, în frigider.
E de departe cel mai sumbru loc al crimei la care am fost.
Şapte victime identificate.
Dar poliţia se teme că au existat şi altele, care n-au fost găsite.
Octombrie 1974.
Dr. Margot Bamborough pleacă de la muncă spre pub.
Un martor vede o luptă între doi oameni, dar nu intervine nimeni.
O dubiţă pleacă în trombă de la faţa locului.
Totul arată că ar fi fost mâna lui Dennis Creed.
Dar Demonul din Paradise Park n-a oferit lămuriri.
Îşi apără secretele, hrănindu-se cu durerea provocată de tăcerea lui.
Anchetaţi un criminal în serie?
Nimeni n-a dovedit că Dennis Creed a ucis-o pe Margot Bamborough.
Ea este încă dată dispărută.
Ai aflat toate astea de la o adresă din Cornwall?
La finele anilor '90, am avut un iubit pe care îl urmăream.
Mă duc să-mi fac bagajul. Mâine-dimineaţă plec. Noapte bună!
Noapte bună!
Salut! Matt la telefon.
Mă auzi?
N-ar trebui să comunicăm prin intermediul avocaţilor?
Încerc să economisesc timp şi bani.
Nu-mi convine rezoluţia.
- Zi-i asta avocatului tău! - Da, putem rezolva în felul ăla.
Atâta timp când înţelegi că pot cheltui pe avocaţi de patru ori mai mult...
Jigodie!
- Nu te pot duce până în Falmouth? - Îmi place să iau feribotul.
- Îmi aminteşte de copilărie. - E o capcană a morţii.
O să-i dai de capăt, nu? Te pricepi la asta.
Sunt gata.
Ne vedem acuşica.
Un pahar, înainte de drum?
Te rog să nu devii şi alcoolic.
Situaţia mă omoară.
Am vorbit cu mama de două ori pe săptămână timp de 20 de ani.
Nu e mama noastră.
Leda m-a născut, atât. Joan şi Ted chiar ne-au dorit.
Asta e singura mea casă.
- Dar locuieşti în sudul Londrei. - Doamne! Vrei să termini?
Tot uiţi că te cunosc bine.
Cauţi puzzle-uri de rezolvat ca să eviţi discuţiile serioase.
Poate că situaţia e diferită. Eu am ales-o pe Joan, tu, pe Leda.
Măcar am avut pe cineva. Leda n-a iubit pe nimeni.
Joan crede că ar trebui să te însori cu Robin.
- Termină! - De ce nu? Dă-mi un motiv bun.
Aş sfecli-o.
Aş pierde şi o prietenă, şi o parteneră de afaceri.
Poftim două motive. Lista e mai lungă.
Ne vedem peste câteva săptămâni.
Stick, te iubesc.
Petrecerea de Crăciun de la muncă, cu zece luni înainte ca ea să dispară.
Astea sunt ultimele imagini cu dr. Margot Bamborough.
Inspectorul Bill Talbot a condus ancheta dispariţiei ei.
În acest moment, sunt convins că dr. Bamborough a fost răpită.
Soţul ei, dr. Roy Phipps, nu e suspect.
A fost şi continuă să fie
o perioadă foarte dificilă pentru dr. Phipps şi pentru familia lui.
Fiica lor, Anna, a crescut fără să cunoască soarta mamei ei.
- Cormoran s-a adaptat aici. - Da, dar nu e de-aici. Corect?
Mă interesează binele lor!
Ştiu că îi iubeşti, dar şi noi îi iubim.
Noi chiar îi putem fi alături, tocmai asta e diferenţa.
- O să te întorci peste o lună. - Nu-mi mai spune ce-o să fac!
- Am zis că, poate, o să mă întorc. - Nu aşa se creşte un copil!
- Copiii au nevoie de siguranţă. - Sunt copiii mei, Joan!
Îl iubesc, Corm.
Am nevoie de câteva zile, ca să văd dacă îi dăm de capăt.
Cum se simte Joan?
Situaţia e grea.
- Am adus biscuiţi. - Mersi, dar nu mi-e foame.
- Vrei să-ţi prezint cazul? - Da.
Iat-o!
Mama e cea înaltă. Cealaltă e Oonagh, prietena ei.
Cred că tata i-a golit biroul şi a îngrămădit totul în pod.
Nu ştie că am păstrat toate astea.
Îmi pare rău dacă par gunoaie, dar nu am ce altceva să vă dau.
Vă rog să nu-l abordaţi pe tata.
E într-o stare foarte fragilă. Iar relaţia noastră e complicată.
Nu vreau să ştie că facem asta.
În afară de cea a poliţiei, a mai existat vreo anchetă?
Am încercat eu.
Am citit o carte scrisă de Carl Oakden.
El e fiul unei colege de-ale mamei.
Poate că nu trebuia s-o citesc, dar am citit-o.
Cartea insinua că mama avea o aventură cu fostul ei iubit.
Ajunsesem să mă gândesc numai la asta.
Cartea numeşte multe persoane care au cunoscut-o pe mama.
Aşa că am început să le sun.
Acceptasem ideea că aproape sigur e moartă, dar...
... tot voiam s-o cunosc.
Aţi aflat ceva nou?
Cineva mi-a trimis un colier prin poştă, fără să se identifice.
Mi-a scris pe un bileţel "vreau să ajungă la tine".
I l-am arătat tatei şi s-a albit la faţă.
Mama purta acel colier în seara în care a dispărut.
Detectivul care s-a ocupat de anchetă a confirmat asta.
Acesta?
Credeţi că e posibil să vi-l fi trimis mama dv.?
Nu ştiu.
Nu, probabil că nu.
Tata a spus că nu era acelaşi colier, că era doar asemănător.
Apoi a zis că am încurajat lumea să facă glume pe seama noastră
şi că n-o să mai discute cu mine dacă nu mă opresc.
Aşa că m-am oprit.
Cu ce detectiv aţi vorbit?
Cu inspectorul Simon Layborn.
Fiul lui, George, e poliţist. Ne este prieten.
Ce s-a ales de colier?
L-a aruncat tata.
Trebuie să înţelegeţi că e un caz foarte vechi.
Sunt şanse mici să aflăm ceva, iar costurile vor fi foarte mari.
Vă sugerez să stabiliţi un buget maxim.
E o idee bună. Discutăm şi luăm legătura cu voi.
Asta-i cartea mea de vizită.
Sunteţi psiholog.
Mai toţi vor să-mi vorbească despre mama lor.
Înseamnă că acum suntem rivali.
Ne-ar ajuta să faceţi o listă cu cei cu care putem vorbi.
Am putea începe cu persoanele pe care le-aţi contactat.
Ce părere ai?
Oonagh, prietena lui Margot, are codul poştal 01962. Stă în Winchester.
O vizităm la întoarcere.
Cum ai reţinut asta?
Charlotte.
L-aţi sunat pe inspectorul George Layborn.
- Vă rog să-mi lăsaţi un mesaj. - George, Cormoran Strike la telefon.
Cred că tatăl tău a avut un caz la care lucrăm acum.
Dă-mi un telefon când poţi.
Să sperăm că poliţia a făcut mai toată treaba.
Dar n-au găsit-o.
- Bună, Oonagh! - Salutare!
- Scuze că v-am anunţat aşa de târziu. - Nu-i nimic.
Aştept momentul ăsta de ani buni. Intraţi!
Mă mir că Roy n-a angajat pe cineva.
Are bani destui...
- Anna o să vă plătească? - Da.
Să-i dea Domnul sănătate! La câte a îndurat...
O să plâng de mama focului când o să încep să vorbesc despre Margot,
dar nu vă lăsaţi descurajaţi.
E din ziua grevei muncitorilor de la Salubritate.
Fetele alea erau plătite prost
şi era periculos să se întoarcă singure acasă.
Ce legătură are Margot cu asta?
Când era vorba de îmbunătăţirea condiţiilor de muncă pentru femei,
se implica. Am fost sărace în copilărie.
Uneori, o liră în buzunar era mai importantă
decât toate teoriile complicate.
Deşi ea le ştia pe de rost. Asta-i cert.
Era isteaţă.
V-am avertizat.
Haide, scumpo! Pune-mi întrebări.
Aţi putea începe prin a ne spune cum aţi cunoscut-o pe Margot.
Bine.
Ne-am cunoscut în 1966,
când am început să lucrăm în club.
- Nu-ţi mai mânca unghiile! - Scuze. Sunt agitată.
Bărbaţii vin aici ca să se relaxeze. Fiţi fermecătoare, atente,
relaxate.
Băutura, la masa 6!
Aţi văzut? Gazele, nu hipopotami.
Fleacuri, Margot!
Ai avut o săptămână grea, scumpule? Ceva de băut? Ai ficatul prea sănătos?
- Ai o bulină neagră. - Termină! Glumeam.
Te rog... Scuze.
Îţi scoţi banii din bacşişuri.
O să le primeşti dacă înveţi să-ţi ţii gura.
Fără limbă, am înţeles.
Dolly, tu urmezi.
Fetele din clasa de mijloc îşi pot arde sutienele sau renunţă la epilat,
dar fetele ca noi făceau ce puteau.
Nicăieri în Londra n-am fi primit mai mulţi bani decât în clubul ăla.
Câştigam mai bine decât taţii noştri.
Iar ea învăţa în tot timpul ăla.
Distală, intermediară, proximală.
Urmează oasele metacarpiene.
Trăia numai cu zahăr. Zău!
Şi nu se îngrăşa deloc.
Perfect!
Bărbaţii o adorau.
Dar n-aveam voie să ieşim cu ei.
Au trimis detectivi, ca să se asigure că eram cuminţi.
Dacă dădeam cuiva numărul nostru de telefon, eram date afară.
Mă rog, Margot nu era interesată de ei.
Până să-l cunoască pe Paul Satchwell.
Tipul era artist.
S-a îndrăgostit nebuneşte de el.
El a fost prima ei mare iubire.
Haideţi să vă arăt ceva!
L-am cumpărat de la expoziţia lui.
E singurul tablou pe care l-am cumpărat la viaţa mea.
Mă temeam că o să-l vadă cineva şi o să le spună părinţilor ei.
L-am ţinut ascuns multă vreme,
pentru că a fost făcut de Satchwell,
dar resentimentele dispar.
Acum mă bucur că îl am, fiindcă o văd pe Margot în el.
De ce nu l-aţi plăcut pe Satchwell?
Cred că el a omorât-o.
L-a prins cu alta cândva.
I-a frânt inima.
Apoi a devenit îngrijorată, fiindcă îl lăsase s-o pozeze goală.
Imaginaţi-vă dacă ar fi apărut într-o revistă erotică...
Fata genială a mamei ei să facă asemenea lucruri...
Nu poţi să vii aici când vrei!
- Vreau negativele! - Nu sunt ale tale!
- E trupul meu! - Sunt creaţiile mele!
- Dă-mi-le! Imediat! - Nu cred că ţi le permiţi.
Margot!
Dacă arăţi pozele alea altcuiva...
- Dacă apar în vreo publicaţie... - Margot!
Mă duc la poliţie şi le spun totul despre tine.
Deschide uşa acum sau chem poliţia!
Deschide-o!
- Să nu cumva să te mai apropii de ea! - Ce ţi-a zis?
- Nimic. - Atunci, nu pune întrebări.
Ziua în care aflu că mi-a divulgat secretele
va fi ultima voastră zi. M-aţi înţeles?
Duceţi-vă dracu'!
Ce făcuse?
Margot nu mi-a zis. Dar, dacă a pozat-o goală,
poate că era implicat în ceva urât. Chiar nu ştiu.
Anna ne-a zis că Satchwell a reapărut în viaţa lui Margot
în preajma dispariţiei ei.
E posibil să fi reluat relaţia?
Ei bine, nu era fericită cu Roy.
Poate că Satchwell i-a adus aminte de o perioadă mai simplă.
Îşi iubea meseria, dar nu era foarte apropiată de colegii ei.
Cred că se simţea singură.
Roy nu vorbeşte cu mine.
Satchwell n-o să te scape de problemele cu Roy.
- I-am zis lui Roy că mă văd cu el. - De ce?
Nu ştiu.
Voiam să creadă că mă poate pierde ca să-şi dea silinţa mai tare.
- Asta l-a înfuriat. - Măcar a simţit ceva.
Ce faci, Kevin? Vrei o limonadă?
- A băut patru. O să-l doară burta. - Cine-i tipul în cămaşă?
Margot, termină!
Ce vrei să spui?
Eşti femeie măritată. Comportă-te ca atare!
Ignor-o, e beată. O să-ţi aduc un pahar de apă.
Zic şi eu...
Ştiu că femeia aia era beată,
dar voiam să-i dau dreptate în privinţa lui Margot.
Satchwell îi spunea că era mai frumoasă ca oricând,
că era muza lui. Ea avea nevoie să audă asta.
Se pare că Satchwell voia să se împace cu ea,
nu să-i facă rău.
În ziua în care a dispărut, m-a sunat
şi mi-a spus că voia să discutăm ceva urgent.
Poate că ea voia să-mi spună marele lui secret
şi el a aflat asta şi a hotărât să facă ce spusese că o să facă,
să-i pună capăt zilelor.
Nu credeţi că a fugit cu el?
N-ar fi abandonat-o pe Anna.
Mă rog la Dumnezeu s-o găsiţi.
E puţin probabil să mai fie în viaţă.
Ştiu. Dar morţii nu dispar cu adevărat. Corect?
Câtă vreme sunt iubiţi...
A fost livrat proiectorul pe care l-ai comandat. Ţi l-am pus în birou.
Te doare gura dacă spui "mulţumesc"?
Mulţumesc, Pat.
- A sosit Robin? - Da.
A ajuns înaintea mea. E foarte nerăbdătoare.
Încă nu ştiu nimic de Shifty. Încerc să-i fac asistenta să ciripească.
Contabilizează-ţi orele lucrate.
- 'Neaţa! - Bună!
La ce te uiţi?
Am luat legătura cu dr. Gupta, care a fost coleg cu Margot.
Mi-a trimis filmarea de la ultima ei petrecere de Crăciun.
A zis că vrea să discute cu noi.
- Mi-o poţi trimite? - E în dosarul comun.
L-am găsit pe Paul Satchwell. Locuieşte pe o insulă din Grecia.
- Vrei să-l contactez? - Nu-i da detalii.
Nu vrem să dispară de pe-acum.
- Când dăm cadourile? - Ce cadouri?
Azi e ziua partenerei tale. Toţi i-am luat cadou.
Ilsa, vreau să ştiu ce să-i iau lui Robin.
Cu ce se dă de obicei?
Habar n-am cum se numeşte.
Puteţi identifica mirosul?
Adică a ce miroase?
- Îmi puteţi recomanda ceva? - Da. O variantă ar fi Carnal Flower.
Nu.
Bine. Ăsta e foarte popular şi foarte plăcut.
- Nu înseamnă... - "În braţele tale".
La mulţi ani! Ţi-am luat astea.
Mulţumesc. Ce drăguţ!
Scuze că încă sunt aici. Analizez lucrurile de la Anna.
Ai putea s-o faci în altă parte, dar, dacă tot e spaţiu deschis...
E o problemă?
- Am nevoie de o uşă pentru Pat. - E pricepută.
De ce i-ai cerut proiectorul?
George Laybore ne va aduce dosarul original. A zis că o să ne trebuiască.
- Ai aflat ceva? - Nu chiar.
Dar ăsta e cel mai interesant lucru.
L-am găsit într-un teanc de comenzi de medicamente.
Cineva a ameninţat-o cu moartea.
"Lasă-mi fata în pace, jigodie,"
"dacă nu vrei să te trimit în chinuri în iad."
Poliţia n-a văzut bileţelul.
E posibil să se refere la fiica sau la iubita cuiva.
Poate că Satchwell avea o nouă iubită
şi Margot încerca s-o pună în gardă.
George!
Am adus patru cutii mari. Am nevoie de puţin ajutor.
Îţi dau drumul la interfon.
- Te descurci? - Da.
Apreciez ajutorul tău, George.
O fac pentru tata. A vorbit mult despre cazul ăsta.
I-a părut rău pentru felul în care a fost derulată ancheta.
Ştiţi cine a condus ancheta?
- N-a condus-o tatăl tău? - Nu.
Tata a preluat cazul după ce primul tip a luat-o razna, inspectorul Talbot.
Omul aflase că cineva răpea femei în nordul Londrei.
Când a aflat că Margot Bamborough a dispărut, a inclus-o în anchetă.
Partea tristă este că nu el l-a arestat pe Creed. O luase deja razna.
Talbot nu l-a ajutat deloc pe tata. A trebuit s-o ia de la zero.
Ce s-a ales de notiţele lui Talbot?
Nu mai era în stare să răspundă la întrebări.
Era de multă vreme la ospiciu.
Ce credea tatăl tău despre cazul lui Margot Bamborough?
Credea că a fost mâna lui Creed, dar nu existau probe concrete.
Iar Creed nu vrea să ne lămurească. Dacă n-a făcut-o Creed,
a făcut-o un om priceput.
De ce spui asta?
În primul rând, e greu să ascunzi un cadavru.
Miroase, oasele sunt găsite uşor, înfundă canalizarea.
Dar dr. Bamborough a dispărut complet.
S-a plimbat cinci minute prin centrul Londrei, nu era foarte târziu.
Nu era băută, era isteaţă, dar n-a mai fost văzută.
Eu consider că asta arată că n-a fost mâna lui Creed.
Apartamentul lui era plin de lucruri şi de rămăşiţe umane
de la cele şapte femei pe care sigur le-a omorât.
- N-avea nimic de la dr. Bamborough. - Aruncăm un ochi?
Da. De ce nu? Încă mă dor braţele după ce le-am cărat.
Ăsta se numeşte "prezentarea generală a cazului şi persoane de interes".
Margot Bamborough, medic generalist şi asociat la clinica St. John.
Avem o poză cu personalul.
Dorothy Oakden, secretară,
Janice Beaty, asistentă, dr. Margot Bamborough,
dr. Deniesh Gupta, dr. Joeseph Brenna,
Gloria Conti şi Irene Hickson, ambele, recepţionere.
Gloria Conti a văzut-o pe Margot plecând de la birou la 18:15.
Întârziase la întâlnirea cu Oonagh Kennedy, din pubul Three Kings.
Oonagh ne-a confirmat că Margot era, de regulă, punctuală.
Pe la 18:45, Oonagh a sunat acasă la Margot
şi a vorbit cu dădaca, Cynthia,
care a confirmat că Margot nu era acasă şi nici nu sunase.
Litera A marchează locul în care a fost văzută lupta dintre două femei.
Dar aceste femei au fost identificate, dna Fleury şi mama ei.
Litera B marchează locul în care martorul a văzut o dubiţă albă
demarând în trombă.
Litera C reprezintă clinica Saint John.
Suspecţi.
Roy Phipps. La ora 21:00, Roy, soţul lui Margot, a sunat la poliţie.
Avem ceva interesant. Fiţi atenţi aici.
Astea sunt observaţiile tatălui tău după prima discuţie cu Roy Phipps.
Le-aţi spus colegilor că bănuiţi
că e posibil să fi fugit cu un bărbat pe nume Paul Satchwell.
- Se pare că n-a fost aşa. - De ce aţi crezut asta pe atunci?
Erau prieteni vechi. Tipul îi dădea iarăşi târcoale.
Deci credeaţi că avea o aventură?
N-am spus aşa ceva.
Am zis că e o posibilă variantă. I-am zis asta inspectorului Talbot.
Nu i-aţi citit notiţele?
Am observat că aţi fost victima unui act de vandalism cam în aceeaşi perioadă.
- Cauciucuri tăiate, geamul spart. - Nişte imbecili, atâta tot.
Nu vă mai reţin mult.
Alibiul dv. pentru noaptea în care a dispărut soţia dv.
Aţi fost în pat, bolnav.
Alibiul v-a fost confirmat de dădaca fiicei dv. Corect?
Da, corect.
Îmi puteţi descrie relaţia dv. cu dădaca?
Angajator.
Relaţia dv. cu dădaca Annei a depăşit vreodată graniţele...
Cynthia e cu 12 ani mai tânără decât mine. Are 18 ani!
- Trebuie să pun întrebările astea. - E verişoara mea!
- "Deci răspunsul este nu?" - "Nu!"
Ce e?
Roy şi Cynthia s-au căsătorit şapte ani mai târziu.
O situaţie clasică!
- Alibiul lui era şubred. - Mai trăieşte?
Da, dar nu-l putem contacta, la rugămintea clientei.
Tipul ăsta,
Paul Satchwell, ar putea fi motivul pentru care Roy nu vrea să discute
despre Margot.
Are alibi. A fost văzut luând masa într-o cafenea din Camden, la 18:30.
Mai mulţi martori. Ăsta pare greu de contestat.
Ultimul pacient pe care l-a consultat Margot s-a prezentat "Theo".
Poliţia i-a cerut ajutorul, dar n-a putut să dea de el.
Încă un pacient de-ai lui Margot.
Un vânzător ambulant, Steve Douthwaite.
Era considerat gagicar.
A vizitat-o pe dr. Bamborough de trei ori în ultima săptămână.
Cică i-ar fi trimis cadouri, deşi el a negat asta.
Prietenii lui spun că nu era bolnav.
Dar oamenii mint mai mereu despre starea lor de sănătate, nu?
Ia să vedem!
Fişa medicală a lui Steve Douthwaite, obţinută cu mandat.
S-a plâns de dureri de cap, probleme la stomac, palpitaţii,
probleme cu somnul.
Margot a scris că era stresat, anxios.
- Mai avea câteva coaste fisurate. - Munca de vânzător ambulant e grea.
Articolul ăsta a apărut la şase zile după dispariţia lui Margot.
Cum l-ai găsit aşa de repede?
Sunt abonată la o arhivă jurnalistică.
Au ziare chiar şi din secolul XIX.
"Poliţiştii se grăbesc să-l găsească pe Steve Douthwaite."
"Şi-a părăsit apartamentul la scurt timp după ce a dispărut dr. Bamborough."
- L-au găsit? - Mai mult ca sigur.
Se pare că l-au găsit în Waltham.
A fost interogat în februarie 1975.
Voiam să mă mut dinainte să dispară doctoriţa.
Sincer. Am căutat alt apartament.
Ne poţi spune ce apartamente ai vizitat?
Agenţii imobiliari ne pot confirma spusele tale.
Nu. M-am uitat la anunţurile din ziar.
Nu ai alibi pentru seara în care a dispărut dr. Bamborough?
Nu pot crea un alibi din nimic. Eram acasă, singur.
Am avut o perioadă proastă. N-am prea ieşit din casă.
Douthwaite pare foarte dubios.
Dacă notiţele lui Talbot au dispărut, cum de avem discuţia asta la dosar?
Presupun că e o stenogramă de la o secţie de poliţie locală.
Tata şi-a dat silinţa să găsească toate notiţele lui Talbot,
dar a trebuit s-o ia de la zero.
Continuă. Fiţi atenţi aici!
Ai avut vise neobişnuite?
Poftim?
Descrie-mi visele tale de când ai cunoscut-o pe Margot Bamborough.
Când i s-a luat cazul lui Talbot?
În martie sau aprilie 1975.
Dar l-au interogat pe Steve Douthwaite de încă două ori.
Concluzia analizei suspectului:
"Nu putem face mai multe fără noi probe. E o pistă moartă."
O să încerc să dau de el.
Mulţi dintre oamenii ăştia au acum 70-80 de ani.
Caută certificate de deces, ca să nu pierzi vremea degeaba.
Celălalt suspect e Dennis Creed.
A fost prins la un an de la crearea acestei prezentări.
A ucis cel puţin şapte femei. Locuia în Paradise Park, Islington.
Era liber în perioada dispariţiei lui Margot.
E în viaţă, nu? Crezi că am putea vorbi cu el?
E o pierdere de timp. Nu ne-a spus nicio informaţie utilă.
Mulţumesc, George.
Mi-o aduc aminte pe Anna Phipps, care venea la noi ca să discute cu tata.
- Deci ţi-a lăsat o impresie plăcută. - Era o fată frumoasă.
L-a luat pe tata la întrebări ca o profesionistă.
Dar a plâns încontinuu.
Nu şi-o amintea pe mama ei. Lăsase un gol mare în viaţa ei.
Tata ar fi vrut să vă ajut.
Dacă aveţi nevoie de ceva, sunaţi-mă, şi vă ajut.
Vrem informaţiile de contact ale inspectorului Talbot.
Tata n-a luat-o razna.
Suferea de hipertiroidism,
problemă de care a aflat abia când a fost internat.
Avea şi probleme cu somnul.
După ce a fost tratat, starea lui s-a îmbunătăţit.
- Mă bucur că şi-a revenit. - Trebuie să devenim mai buni.
Trebuie să fim mai înţelegători cu problemele altora, nu?
Nu putem să-i dăm uitării pe cei bolnavi. Lapte, zahăr?
Din plin, mersi.
Scuze că am bătut câmpii.
Unele familii l-au învinovăţit că ar fi compromis ancheta din cazul Creed.
Nu s-a întâmplat aşa.
A muncit incredibil de mult la acel caz.
Am fost de faţă. Îmi aduc aminte totul.
Câţi ani aveaţi pe atunci?
Zece ani. Tocmai o sfeclisem la testul Eleven Plus.
Nu că ar fi contat.
Faci toate astea pentru Anna Phipps? N-o să apară articole despre el?
Pot să vă dau o garanţie scrisă.
El şi mama obişnuiau să meargă la biserică.
Cred că asta i-a afectat gândirea când s-a îmbolnăvit.
Căuta răul din oameni.
Când v-aţi dat seama că starea lui se agravase?
Presăra sare
la uşile camerelor noastre.
A mea şi a fratelui meu.
La asta mă refeream. A fost mereu un om bun.
Credea că ne proteja.
Ştii ceva?
Îţi pot arăta.
Ăsta a fost biroul tatei.
Era mai mereu încuiat.
Ăsta-i Bafomet.
Mama l-a găsit plângând aici şi a chemat ambulanţa. Restul e istorie.
Se poate?
- Cred că aţi fost terifiat. - Mă temeam pentru el.
Da, eram.
Mama i-a golit biroul cât a fost internat.
După ce s-a întors acasă, a evitat subiectul ăsta.
Creed fusese prins între timp, aşa că se terminase.
Dar n-o găsiseră pe Margot Bamborough.
- Tatăl dv. a muncit mult la acel caz. - Altcineva a refăcut toată munca.
Dar nu cred că munca tatălui dv. a fost o pierdere de timp.
Nu cred că o soţie de poliţist ar arunca dosarele.
Dacă mai aveţi notiţele lui, ar putea fi de mare ajutor pentru cineva.
Da. Cred că şi-ar fi dorit asta.
- Te rog doar să nu-l judeci. - Sigur.
- Spui asta, dar... - Am suferit de PTSD.
M-am trezit convins fiind că se trăgea în mine.
Nu doar eu am avut probleme.
Prietena mea a avut un atac de panică la volan şi era să murim amândoi.
N-o judec pentru asta.
E dureros când oamenii critică un om pe care îl iubeşti.
- Sper ca tata să vă ajute. - Mulţumesc.
Stai peste program?
A venit un client. N-am putut să-l las singur în biroul tău. Corect?
Nu, n-am putut. Dar plec acum.
Salut, frăţioare!
Ce-ai mai făcut? Greu mai dă omul de tine!
Mi-am zis: "Ce ar fi făcut fratele meu?"
Ar fi făcut o programare.
O pot plăti. Nu te enerva.
Nu te costă nimic, dar am treabă.
Pat? Mai eşti?
Ai muri dacă ai veni alături în loc să urli după mine?
Îmi poţi face rost de un proiector de film şi de un ecran?
- Te rog. - Sigur. 16 sau 8 mm?
Super 8.
Cred că îi eşti dragă.
Ascultă...
Tata ştie că a sfeclit-o,
dar trebuie să înţelegi că mariajul lui s-a dus naibii când ai apărut tu.
Iar formaţia a început să consume droguri la greu.
Ce doreşti, Al?
Lansăm un nou album la aniversarea a 50 de ani. Dăm o petrecere.
Mi-ar plăcea mult să vii.
Nu. Mai vrei ceva?
Ai putea să-i dai o şansă.
Îţi place sau nu, e tatăl nostru. Şi încearcă să-şi repare greşelile.
Al, îmi eşti drag.
Nu vreau să ne certăm.
Dar răspunsul e "nu".
Bine.
Te iubesc, frăţioare.
Mai gândeşte-te.
E un băiat! Vedeta de la Deadbeats, Rokeby, are un copil cu o admiratoare.
Se pare că Talbot a creat o întreagă teorie pe baza zodiacului.
Nu suport porcăriile alea.
- Ce zodie eşti? - Habar n-am.
Termină! Toată lumea îşi ştie zodia. Nu minţi.
Săgetător, ascendent în Scorpion, soarele în casa întâi.
Ştiu asta pentru că mama era înnebunită după prostiile astea.
Ce înseamnă "soarele în casa întâi"?
Nu înseamnă nimic.
Dar fii atent aici. Ucigaşul era Capricorn.
"Julie W a fost ucisă de un Capricorn." Pare să fi avut un suspect.
Un zeu încornorat? Ar fi greu de condamnat.
Chiar şi nebunii pot avea dreptate.
Pare un mesaj de pe un magnet de frigider.
Nu putem ignora teoriile lui Talbot doar pentru că s-a îmbolnăvit.
Dacă îi analizezi notiţele,
e clar că o singură persoană a ucis toate femeile alea din nordul Londrei.
Mai toată lumea crede că Dennis Creed a ucis-o pe Margot.
Dar nu există probe. Vorbim de un om obsedat.
- Nu e o analiză serioasă. - Nu...
- De ăsta ai nevoie. - Excelent! Mersi.
Dacă îl strici, te costă 100 de lire.
- N-am să-l stric. - Să nu zici că nu te-am avertizat.
Te rog să stingi lumina când pleci.
Cu mare drag.
E foarte eficientă.
Şi tu eşti eficientă, dar nu-mi vine să te arunc de la geam.
Ăsta da, compliment!
Bun, îl pornesc.
Tenner spune că e încercarea lui Talbot de a invoca morţii.
Aia e Margot?
Cormoran, ce-i asta?
Scuze că te-am chemat înapoi, dar trebuie să vezi asta.
E unul dintre cele mai urâte lucruri pe care le-am văzut.
Sunteţi siguri că e Margot Bamborough?
Înălţimea şi constituţia se potrivesc.
O să încercăm să aflăm dacă Margot avea o cicatrice pe trunchi.
- Soţul ei ar trebui să ştie. - Nu-l putem contacta.
Atunci, e complicat. O fişă medicală v-ar ajuta?
Era la dosar. Nu scria nimic de cicatrici sau de operaţii.
Am găsit bileţelul ăsta printre documentele lui Margot.
"Lasă-mi fata în pace,"
"dacă nu vrei să te trimit în chinuri în iad."
Ai omis un cuvânt.
Credeţi că ameninţarea asta s-a materializat?
A părut o moarte în chinuri.
Vreau să mă mai uit la ceva. Se poate?
Cred că am mai văzut inelul ăla.
Acolo!
Rahat!
Nu cred că l-am stricat pe tot. L-ai pozat?
Da.
Unde ai mai văzut inelul ăsta?
În filmarea de la petrecerea de Crăciun, de la dr. Gupta.
Cei doi bărbaţi de la uşă.
Da. Calitatea imaginii nu e grozavă,
dar inelul are cam aceeaşi mărime. E pe acelaşi deget.
Aveţi idee cine este?
Nu. Dar pleacă cu Gloria Conti, recepţionera.
Din câte ştim, ea e ultima persoană care a văzut-o pe Margot în viaţă.
Va trebui să oferim imaginile poliţiei, dar asta o să ne ţină pe loc.
Ne poţi oferi câteva zile, ca să vedem ce putem afla?
Au trecut 50 de ani. Ce mai contează câteva zile?
O să mă prefac surprins când ne aduceţi filmările.
Am înţeles.
Cum eşti, Robin?
N-am mai fost niciodată atât de furioasă.
Nu-mi pasă cât timp a trecut.
Bărbatul acela trebuie să plătească pentru ce i-a făcut.
Traducerea şi adaptarea ALEX HANGANU