- Lopeta volina. - Mikä hätänä? Mitä tapahtui?
Hän feikkaa. Itku alkoi, kun ajoit pihaan.
- Duke, kerro miksi itket. - Äiti, puhutaan.
Lopeta itku tai hakkaan sinut!
- Frankie! - Äiti!
- Mitä? - Harvey pani Paisleyn paksuksi.
Hän luulee olevansa raskaana sekstailtuaan Harveyn kanssa.
- Äiti! - Harvey...
Haloo? Hei, Sam.
- Kuka se on? - Sam.
Kyllä. Olette tervetulleita. Koska tahansa.
Hei, kulta. Hei.
- Voisitteko kantaan jotain? - Kai minä teknisesti voisin.
- Max? Max, olet mälsä. - Minä autan sinua.
Ei, kulta. Ole siinä vaan. Hauska kyyti.
Jep, kun äiti pyytää apua, hän ei tarkoita sinua.
Aivan, Frankie, en tarkoita. Toteemeja. Kanada.
- Hei. - Hei, Lester-setä.
- Tulkaa sisään. - Hei.
- Mukava nähdä sinua. Tule sisään.
Kiitos. Itken kohta.
Älä nyt hupsu ole. Mukavaa, että tulitte.
Hetkinen, hetkinen. Onko tämä oikeasti Frankie?
Onhan se.
- Eikö hän olekin kasvanut? - Kyllä.
Max, kuulokkeet.
- Anna hänen kuunnella. Tule, kulta. - Tuo on töykeää.
Tulkaa.
Anteeksi. Otan kuulokkeet pois.
Älä suotta. Se on musiikkiasi. Minä kasvoin Liverpoolissa.
Kävimme katsomassa Beatlesia kahdesti viikossa.
- Oikeasti? - Kyllä.
Pussailin vähän Johnia, ja se ei kuulu sinulle lainkaan.
Laitoin levyn soimaan ja suljin oven äidiltä.
Minäkin olisin kietonut pääni musiikkiin.
- Kaikki hyvin siis. - Kiitos.
Kuule, jää sinä tänne. Minä tuon ruokaa. Ei tarvitse tulla alas.
Saat omaa aikaa. Heippatirallaa.
Mitä John Lennonin kanssa tapahtui?
- Teitkö nämä tuolit? - Kyllä. Ja pöydän.
Ja katon ylläsi ja lattian allasi.
- Teitkö ne kaikki? - Kyllä.
Haluaisin oppia.
Muuta tänne ja ala oppitytökseni.
- Muutan heti. - No...
Oppilasta ei voi olla, jos ei itse pysty tekemään mitään.
Käteni eivät anna myöten. Sellaista elämä on. Ensin rakennetaan,
sitten vanhetaan ja sitten kuollaan.
Frankie!
- Miten Jarita voi? - Ihan hyvin. Viime vuosi oli kova.
- Tämä on hyvä vuosi. - Hyvä. Hän näyttää upealta.
- Sinä olet ihan OK. - Miten äitisi voi?
Hän on ihan OK.
- Miksei hän tullut mukaan? - Hän...
En kertonut hänelle, Lester. En vain kertonut.
Et kertonut hänelle. Ihan mahtavaa.
Olisipa minulla ollut rohkeutta olla kertomatta hänelle jotain.
- Olisin säästynyt paljolta tuskalta. - Niinpä.
Lupaa, että lennätät sisareni tänne vielä tänä vuonna.
- OK. Minä lupaan. - Ei. Lupaa minulle, Sam.
Lähetä hänet tänne. Minä selviän hänestä. Mutta lupaa.
Lester, minä lupaan.
Ihan oikeasti. Hienoa.
Tule tänne senkin paskiainen!
Frankie.
- Voisinpa asua rannalla. - Se on "Sad Lady Beach".
- Sand Lady? - Sad Lady Beach.
Mistä moinen nimi?
Tarinan mukaan 1800-luvulla
eräs nainen meni rannalle.
Hän katseli vettä pitkän aikaa.
Sitten hän käveli junan eteen ja tappoi itsensä kuoliaaksi.
- Herranen aika. - Onko tuo totta?
Siitä ranta sai nimensä. Juna katkaisi hänet kahtia.
- Ole hiljaa, Jarita. - Ei, minä haluan kuulla.
- Miksi hän teki sen? - Kukaan ei tiedä edes hänen nimeään
tai mistä hän tuli. - Ihan hullua.
- Niinpä. - Jarita-täti tunsi John Lennonin.
- Mitä? - Oikeasti?
No, ihan vähän vain.
Kaikki Liverpoolissa tunsivat jonkun Beatlen.
- Millainen Liverpool oli? - Ankea, harmaa paikka.
Lapsilla oli hauskaa. Muistan kun kerran lähdimme matkalle.
Minä, Phyllis-mumminne, jo kuollut veljeni Donal ja Marion.
- Meidät vietiin... - Kuka on Marion?
- Sisareni Marion. - Kuka Marion-sisko?
Sisareni. Meitä oli minä, äitisi, Donal ja kuopus Marion.
En ymmärrä. Äidilläni on kaksi veljeä.
Ei. Meitä oli neljä. Kaksi tyttöä, kaksi poikaa.
- Kunnes Donal kuoli. - Lester...
- En ymmärrä. - Kristus.
Pudotinko pommin? Sam.
Meillä on sisko.
- Missä? - Kun hän oli 17, hänet laitettiin...
Hän oli henkisesti epävakaa, niin kuin sanotaan.
- Tiedäthän sinä. - En tiedä.
Sen jälkeen en ole kuullut hänestä mitään.
Mitä nyt?
Äidilläsi on Marion-täti, josta hän ei tiennyt mitään,
koska hänen äitinsä ei kertonut.
Hän vietti koko aikuiselämänsä mielisairaalassa.
- Jarita. - Onhan meidän kerrottava.
Phyllis ei koskaan kertonut. Hemmetin perhesalaisuudet.
Ne ovat myrkkyä. Kerrotaan kaikki.
Äiti.
Hän on kohta kunnossa. Syökää vaan.
- Älä anna sen jäähtyä. - Syö vaan.
Sillä lailla.
- Hei. - Frankie, olen niin vihainen.
- Olen vihainen äidille. - Miksi?
Koska minulla on täti, josta en tiennyt mitään.
Hän on jotain 80 jos on elossa.
Mitä sitten? Minulla on eno, veljesi Marion.
En näe häntä koskaan. En näe serkkuani Dorminia.
Perheet hajoavat. Sellaista tapahtuu. Kuinka usein näen isääni?
Miltä luulet sen tuntuvan?
- Frankie, isäsi on... - Ihan sama. Minä ymmärrän.
Perhe on pelkkää hevonpaskaa. Kaikki ovat lopulta yksin.
Tiedät hyvin, että on paljon perheitä,
joissa vanhemmat pysyvät yhdessä, ja kaikilla on kurjaa.
Te erositte, ja kaikilla on kurjaa.
Niinkö sinusta tuntuu? Että kaikilla on kurjaa?
Ei koko aikaa. Älä nyt takerru siihen. Kaikki on hyvin.
Jos suutut omalle äidillesi, tähän se johtaa. Rauha vaan.
Ei millään pahalla, mutta Harveyn ja Paisleyn juttu on sinun syytäsi.
Et anna hänen nukkua huoneessani, mutta Paisleyn äiti antaa.
- Hei. - Hei.
- Olen pahoillani. - Ei se mitään. Tule sisään.
No niin...
Muuta en löytänyt. Tuo on äitisi.
Tässä Marion ja isä. Hän on noin viisi tässä.
Ja Marion. Hän on 16 tässä kuvassa.
Tässä sen paikan nimi ja numero.
Numero tuskin toimii enää, mutta siitä voi aloittaa.
Voisin kai Googlata sen.
Olen pahoillani. Luulin, että äitisi olisi kertonut sinulle.
Ajatteletko häntä koskaan?
Sinähän et tavannut isovanhempiasi.
- He kuolivat nuorina. - Niin tekivät.
Kun Donal kuoli, hänen nimeään ei enää lausuttu.
Kun emme pärjänneet Marionin kanssa, hänet lähetettiin pois.
Sitten äitisi nai juutalaisen, ja hänet unohdettiin.
Taisin tottua siihen.
Jätän tämän tänne ja nähdään aamulla.
Nuku hyvin.
Miksi on mentävä museoon?
Koska uusista paikoista on hyvä oppia jotain.
Kun vierailee vanhusten luona,
heille on hyvä antaa lepohetki seuraavana päivänä,
koska me olemme iso pala.
Tiedätkö sinä tästä mitään
vai onko minun... OK.
Haluaisin soittaa Englantiin,
mutta puhelin ei soita ulkomaille.
Olen Kanadassa, ja puhelimeni on amerikkalainen.
Kyllä, haluaisin että auttaisit puhelintani soittamaan Englantiin.
Ei, ei kotoa vaan täältä.
Paitsi jos sinä voit soittaa siihen numeroon
ja selvittää, onko hullu tätini elossa. Etkö?
Nämä esineet ovat taloustavaroita,
joita rannikon heimot käyttivät.
Tämä on toteemipaalu.
Niillä on monia käyttötarkoituksia, mutta yleensä ne merkitsevät kodin.
Mikä perhe asuu missäkin talossa. Heidän tarinansa.
Tämä perhe edustaa meren päällikköä.
Se tarkoittaa vaurautta, eli talo oli hyvin varakas.
Otitte tämän kansaltani. Kaikki tämä kuuluu perheelleni!
Tuo tuoli kuului isoäidilleni.
Isoäitimme katoavat. Tämä on perintömme.
Duke, tule. Lähdetään.
Laita haavi siihen, mihin kala haluaa mennä.
Ne ovat liian nokkelia.
Ne voi napata vain ennustamalla tulevaisuus. Näetkö sen?
Odota, odota. Anna mennä.
- Melkein. - Hemmetti.
Yritetään uudestaan.
- Sain hienoa levää. - Pidetään se.
Pahinta on se, että ystäväni viisastuvat. Olen niin tyhmä.
Höpsis. Jos tyhmät ovat hyviä jossain,
se on toisten tyhmien huomaaminen.
Usko minua, et ole yksi heistä.
- Tunnen itseni tyhmäksi. - Koska ole tietoinen.
Olet nähnyt vilauksen maailmasta
ja tunnet olosi pieneksi, mutta siihen tottuu kyllä.
Näetkö sen? Sillä lailla, sillä lailla. Melkein, Frankie.
Mann-instituutti. Voinko auttaa?
Hei, soitan...
Anteeksi. En tiedä, miksi olen niin hermostunut.
Minulla on täti, Marion Darby, joka laitettiin laitokseenne.
Se oli silloin Rosewood. Hän oli 17-vuotias.
Ehkä 40-luvulla. Isovanhempani lähettivät hänet.
Sain juuri tietää hänen olemassaolostaan.
- Yritän löytää hänet. - Miksi tiedustelette?
- Mitä haluatte? - Kuule, mikä sinun nimesi on?
- Letty. - Minä olen Sam.
En halua mitään. En vain tiennyt, että minulla on täti.
Äitini ei kertonut. Hänet lähetettiin sinne
ja unohdettiin.
En oikeasti tiedä, miksi soitan.
Minulla on kolme lasta, työt
ja äiti, jonka kuunteleminen on kokopäivätyötä.
Haluaisin tietää, tarvitseeko joku siellä minua.
Tai jotain. En tiedä. Pitäisikö minun vain lopettaa?
Soita huomenna. Tiedän silloin enemmän.
OK, hienoa. Paljon kiitoksia, Letty.
Millaista se oli?
Hän oli surkea suutelija ja puhui koko ajan. Oikea tylsimys.
Duke! Tule tänne. Olet ollut jo tarpeeksi yksin.
Tuohon suuntaan. Sait sen!
He taisivat saada kalan.
Äiti! Sain vittu kalan!
- Frankie! - Frankie nappasi illallista.
- Mahtavaa. - Luoja! Kosketin sitä.
Ihan mahtava tuoksu.
- Syön sen suoraan pannulta. - Irti. Se ei ole valmis.
- Vielä 20 minuuttia. - Eikä! Syön sen heti.
Nuo. Olen nähnyt noita jossain. Tuolla.
Se on kaunokaislaji.
Ne saavat värinsä maaperän mineraalista.
Ennen niitä kasvoi lahden ympärillä vaikka kuinka paljon.
Enää niitä ei ole. Nämä ovat viimeiset näkemäni.
Ne ovat olleet kuolleena tuossa vaasissa kaksi vuotta.
- Mihin ne hävisivät? - No, mehiläiset.
Enää ei ole mehiläisiä, joten ei ole kaunokaisiakaan.
Kun nuo muuttuvat tomuksi, muuta ei ole.
- Letty puhelimessa. - Sam tässä. Soitin eilen.
- Hei, Sam. - Hei.
Anteeksi, että olin eilen niin varautunut.
Ihmisiä jätetään tänne vuosiksi,
ja joskus kaukainen sukulainen alkaa nuuskia pahat mielessään.
Aivan. Tuota, minä...
Marion-tätisi kuoli vuonna 1983.
- Olin silloin high schoolissa. - Olen pahoillani.
Osaatko kertoa hänestä mitään?
En tuntenut häntä,
eikä sen ajan henkilökunnasta ole juuri ketään jäljellä.
Kysyin siivoojalta,
mutta hänkään ei muistanut mitään.
Eli kaikki ovat unohtaneet hänet.
No, sinä et unohtanut.
Kuinka voi unohtaa ihmisen, jota ei tuntenut?
Olen pahoillani. Lähetänkö hänen kansionsa?
Ei. Pitäkää se siellä.
Joku muukin saattaa etsiä häntä.
Digitalisoimme, joten se luultavasti heitetään pois.
Heittäkää pois.
Jos saan osoitteen, voin lähettää sen.
Ei. Heittäkää se pois. Kiitos, Letty.
- Paljon kiitoksia. - Ei kestä.
- Ole hyvä. - Kiitos.
- Saitko mitään selville? - Joo. Sisaresi on kuollut.
Äiti.
Luulin, että kaikki kertovat nyt kaiken. Mitä?
Annetaan tulla, eikö niin?
- Voi, Sam. - Saan sinulta viisi lisävuotta.
Olet hulvaton. Miksi minä oikein nauran?
- Luojan kiitos. - Miksi minä nauran?
Sinun on pakko.
- Eli koska hän kuoli? - Ilmeisesti vuonna 1983.
- 83? - Sinä vuonna muutimme tänne.
- Herranen aika, ei kai... - Ei, ei.
Mitä?
Kun muutimme tänne, Lester luuli näkevänsä silloin tällöin aaveen.
Ehkä Marion kummitteli minulle.
- Ehkä, ehkä. - Karmivaa.
- Taisin ansaita sen. - Kyllä, sinä ansaitsit sen.
Voimmeko tulla tänne taas kesällä?
- Niinkö? - Niin. Täällä on ihanaa.
- Voi, kulta... - Äiti, älä viitsi.
Onko teillä testamenttia? Kunhan kysyn.
Voi, luoja.
Eli on.
- Kertokaa toki. - Sinun on odotettava...
Selväksi tuli.
- Kippis. - Kippis kaikille.
Ensi kerralla veloitamme pienen maksun.
- Muistakaa kirjoittaa. - Onko sähköpostia?
Ei. Opettele käyttämään kynää.
Frankie!
Tuolit ovat tässä.
Halusin tehdä koko sarjan, joten siksi tein piirustukset.
Jos opettelet työstämään puuta, voit näiden avulla
tehdä samanlaiset tuolit. Se on kuin resepti.
Duke?
Hei.
En tiedä, oletko siinä tai oletko todellinen
vai kuvittelenko sinut vai oletko kuollut
tai oletko surullinen nainen
tai Marion-täti, mutta toin sinulle kukkia.
Haluan sanoa, että toivon sinun olevan kunnossa
ja että et ole surullinen ja voit paremmin.
En pelkää sinua.
Kiitos.
Duke, tule. Nyt lähdetään. Tule.
Minä kannan.
Niinkö?
Kiitos.
- Hei. - Hei.
- Hei, äiti.
Hei.
Missä olette olleet?
Mistä olette tulossa?
Kävimme White Rockissa Lesterin ja Jaritan luona.
- Kävitte veljeni luona? - Niin kävimme.
Olimme siellä kolme päivää. Se oli mahtavaa.
Suomennos: Päivi Honkapää www.btistudios.fi