POZLACENÝ VĚK
Hyjé!
Pane Russelle, už jste skoro doma.
Hyjé!
Hyjé! Hyjé!
Sežeňte pomoc!
Rychle sem! Rychle, pojďte ven! Rychle!
- Jděte pro paní. Hned! - Podejte mi ruku.
- Co se stalo? - Vezměte ho dovnitř.
Pozor na schodech.
- Běžte pro paní Bruceovou, rychle! - Opatrně.
Co se stalo?
Do kanceláře přišel poslíček s balíčkem a začal střílet.
- Přineste pokrývky a polštář! - Donesu led a ručníky.
Dýchá? Prosím, řekněte, že dýchá.
- Cítím pulz. - Co mohu dělat já?
Běžte pro doktora Logana!
- V našem domě je právě teď lékař. - Tak ho přiveďte!
- Je ovšem barevný. - Co je mi po tom? Běžte!
A sežeňte pana Larryho!
Postřelil i asistenta. Asi je mrtvý.
Bože. Vraťte se do kanceláře.
- Dokázal byste vynechat policii? - Snad ano.
Zůstaň se mnou, drahoušku.
Georgi, prosím, já tě prosím. Zůstaň se mnou.
- Postřelili ho? - Pojďte! Honem!
- Potřebuji svou brašnu. - Běžte! Přinesu ji!
- Takže je dosud naživu? - Ano.
Doktor je na cestě.
- Ale přežije to? - Možná.
Nevím.
Co se děje?
- Pana Russella postřelili. - Cože?!
- Kdo? - Nevím.
Doktor Kirkland byl tady. Běžel na pomoc.
Nesu mu brašnu.
Mohla bych já?
- Musím s nimi být. - Samozřejmě.
Řekni tetám, kam jsem šla.
- Jsem doktor Kirkland. Smím? - Ano, prosím.
Pane Russelle, slyšíte mě?
- Dáte mu něco na bolest? - Ne. Je dobře, že cítí bolest.
Musím prohlédnout ránu.
- Potřebuji vodu, led a ručníky. - Už se to nese.
Budete v pořádku, pane Russelle. Viděl jsem spoustu střelných zranění.
- Kam to chcete? - Sem. Děkuji.
Potřebuji další pár rukou na stlačení rány.
- Ukažte mi, co mám dělat. - Tlačte tady, aby přestal krvácet.
Paní Russellová, prosím. Mluvte na manžela.
- Bude to v pořádku. - Potřebuji, abyste ho všichni drželi.
Hicksi, drž mu pravou ruku. Aarone, ty nohu.
Dívej se na mě.
Nahmatal jsem kulku.
Je blízko levé komory. Zdá se, že uvízla v žebru.
Otevřu ho. Můžete mi podat kleště, až řeknu?
Ucítíte tlak, pane Russelle.
- Soustřeďte se na ženu. Ano? - Neboj se, jsi v dobrých rukou.
Tohle bude bolet.
Krev stále osušujte, ať na to vidím.
Kleště!
Kulka se neroztříštila. Poděkujme bohu.
Co se děje? Proč se třese?
Nastává šok.
Má horečku. Přineste led na sražení teploty.
- Ne! Zůstaň s námi, Georgi! - V pořádku.
Zůstaň se mnou! Prosím, prosím! Musíte ho zachránit!
Prosím, doktore!
Zůstaň se mnou.
Co se děje?
- Proč jste tak brzy vzhůru? - Vůbec jsme nešli spát.
Pana Russella postřelili.
Slečna Marian tam strávila noc. S doktorem Kirklandem.
Postřelili ho? A proč posílali pro doktora Kirklanda?
Neposlali. Přišel za slečnou Scottovou.
Šel tam, aby nabídl svou pomoc.
- Zázrak, že tu byl. - Modlím se, abyste měla pravdu.
- V posteli to bude mít pohodlnější. - Jistě.
Co to děláte?
Doktore Logane, volali jsme vás. Kde jste byl?
Paní Strawderová rodila dvojčata, jedno koncem pánevním.
- Kdo jste? - Doktor William Kirkland.
- Doktor? Kde jste studoval? - Na Howard Medical School.
- Bertho... - Nesnaž se mluvit.
Vyjmul jsem kulku. Nebyly tam úlomky.
Zaškrtil jsem cévy, zastavil krvácení.
Pak jsem ránu ošetřil jódem a vatou.
- Co jste mu dal na bolest? - Neměl jsem nic v brašně.
Byl naproti v domě na návštěvě.
- Vezměte to do lékárny. - Churchi.
- Přežije to? - Je tu riziko infekce.
Přesto se zdá, že...
- ... jak že se jmenujete? - Doktor Kirkland.
Zdá se, že doktor Kirkland mu možná zachránil život.
Je velké štěstí, že byl poblíž.
Díky za vše, co jste udělal. A díky bohu, že jste se tu ocitl.
A věřím ve vaši diskrétnost.
Churchi, ať se dr. Kirkland dostane v pořádku domů.
- Ano, madam. - Děkuji.
- Tudy, pane doktore. - Díky.
- Kde je? - Tady?
- Co se stalo? - Tvého otce postřelili.
- Kdes byl? - Řekli mi to až dnes ráno.
- Poslali jste pro policii? - Ne. Nechtějí, aby to někdo věděl.
- Jakou má šanci? - Větší, než by se čekalo.
Ale nyní se můžeme jen modlit.
- Zdá se, že klidně spí. - To je úleva.
Matka mi řekla, co jsi udělala.
Pomohla jsi zachránit mému otci život.
- Děkuji. - Pro tebe bych udělala cokoli.
I pro tvou rodinu. To přece víš.
- Přesto jsi zrušila naše zasnoubení. - Je mi to líto.
Mýlila jsem se. Měla jsem tě vyslechnout.
Jack mi řekl, že byl s tebou a nic se nestalo.
Řekl jsem ti totéž, a tys mi nevěřila.
Jsem ochotna se omluvit, ale ty víš, co mám za sebou.
- Důvěřovala jsem mužům... - A je to tady.
Nejsem jediná, kdo se provinil. Tys mi lhal.
- Jen abych tě chránil. - A podívej, kam nás to dostalo.
Teď to nechci slyšet.
Můj otec možná umírá.
Jistě.
Omlouvám se. Měl bys být s rodiči.
- Řeknu Churchovi, ať tě doprovodí. - Trefím sama.
BRITANNIC
Díky, Bolesová.
Jak to snášíš?
Kéž by ta loď plula rychleji. Chci další zprávy.
Nevíme nic o stavu mého otce
od chvíle, co jsme dostali telegram před odplutím ze Southamptonu.
Vím, že nebyl moc konkrétní, ale podle něj se zotavuje.
Jsem za to ráda.
- Bude milé vidět opět tvou rodinu. - Ano, ráda je uvidím.
Ale vím, že můj domov je teď Sidmouth.
Za to ti děkuji.
Vnesla jsi světlo na místo, které to nutně potřebovalo.
Opravdu chceš, aby si Sarah našla vlastní dům?
Ano.
Vévoda je jen jeden.
A jak jsem nedávno zjistil, může být jen jedna vévodkyně.
- Bude rád, že se pan Russell uzdravuje. - Jo.
Nebýt doktora Kirklanda, neměl by šanci přežít.
Ozval se ti vůbec Larry?
Bojím se, že má na mysli důležitější věci.
Slečno Scottová, ráda vás vidím.
Přeji hezký výlet do Newportu.
- Doufám, že si tu beze mne poradíte. - Ale ano.
Paní van Rhijnová už nedostává tolik pošty co kdysi.
Už bych měla jít. Stavím se napřed u rodičů.
- Šťastnou cestu. - Děkuji, paní Forteová.
Neměla bys připomínat tetě Agnes, že dostává méně dopisů.
Máš pravdu.
I když paní Fosterová ze Společnosti historického dědictví
je opravdu velmi vytrvalá.
Další prosebné dopisy?
Nejsou tak prezentovány, ale ano.
Vidím, že ta věc s Larrym ti stále leží na srdci.
Ano. John mi řekl,
že v ten večer našich zásnub Larry neudělal nic špatného.
- Byli spolu. - Ale to je dobrá zpráva, ne?
Byla by.
Larry zdůraznil, že když mi řekl, že se nic nestalo, nevěřila jsem,
a Johnovi věřím.
Larry má za to, že to není dobrý začátek.
Na tom něco je.
Ale ty máš své důvody k opatrnosti.
- Měl by to chápat. - Určitě máš pravdu, ale...
Teď cítím jen smutek ze ztráty toho, co mohlo být.
Stále jste rozhodnutý neuvědomit o tom policii?
Nemohu riskovat zveřejnění.
Spoléhám na to, že zjistíte, kdo po mně střílel.
- Podezíráte někoho? - Ano, je tu...
Je tu pár takových, co by otcovu smrt uvítali,
a z nich nejvíc Richard Clay.
Proklepneme si pana Claye.
Udělejte to. A tak tvrdě, jak budete chtít.
Díky, pane.
Přežil jste jen zázrakem.
Ale neberte to jako povolení přepínat se.
Díky, doktore.
Dohlédnu, aby ses radou doktora řídil.
Tvé zdraví je má jediná priorita.
A proto teď rozhodně musím zrušit ten ples.
Kvůli mně ho neruš.
- Až se lidé dozvědí, co se stalo... - Mě jako důvod použít nemůžeš
a jakýkoli jiný by zněl falešně.
- Nedovolím ti ohrozit železnici. - Výborně.
McAllisterova kniha otřásla společností od základů,
a zrušit ho teď by důvěru lidí podkopalo ještě víc.
A to bys jistě nechtěla.
Vracím se do klubu.
Teď musíš připravit ten bál.
Pokud se cítíš líp, mohl by ses tam krátce objevit.
Všichni spolu jako zářný příklad
semknuté rodiny na zavedené společenské události.
V jejímž čele stojíš ty.
Paní Astorová stojí v čele.
Paní Astorová je matka ženy,
již čeká nepříjemný rozvodový soud
kvůli její nevěře.
Ty jsi matka vévodkyně.
My jsme rodiče vévodkyně.
Statečně vtrhl dovnitř,
vyjmul z pana Russella kulku a zachránil mu život.
Bože! To je husarský kousek!
Jestlipak se vůbec kdy někdo dozví,
že barevný doktor zachránil význačného bílého průmyslníka.
Staly se už divnější věci.
Na Jednašedesáté byl proto, že mě přišel navštívit.
- Trochu pozdě na návštěvu. - Já vím.
Nedostali jsme se k řeči, ale každou chvíli přijde sem.
- Neuvidíme se s ním v Newportu? - Chce se mnou mluvit před odjezdem.
Prý je to důležité.
- Vím, na co myslíš. - A ty si to nemyslíš?
Možná trochu. Já nevím. Mluvil s otcem?
Arthur nic neříkal. Vlastně mu musím odnést oběd. Zapomněl si ho.
Mám si z lékárny pospíšit, nebo si mám dát načas?
Ellen je tady, budeš mít gardedámu.
Prostě odnes tátovi oběd.
- Tak jo. - Přestaň.
Uvidíme se pak.
Těším se, co má doktor Kirkland na srdci.
Dobře, dobře, dobře.
Takže je to pravda?
Ano.
Můj otec nechal sňatek zrušit, ale to už jsem byla těhotná.
Při porodu jsem ztratila vědomí,
a když jsem přišla k sobě, nalhali mi, že dítě nepřežilo.
Takže to pan Scott dal to dítě k adopci?
Trvalo mi dlouho, než jsem se s tím vším smířila
a odpustila mu.
Chtěla jsem vám to říct.
Jen jsem musela sebrat odvahu.
Chápu.
Odcházíte?
Potřebuji se projít a přemýšlet.
Je mi to tak líto.
Chápu, že teď si o mně myslíte jen to nejhorší.
V téhle chvíli nemám v hlavě jasno.
Napíšu vám.
Přijedeme do Newportu na ten ples.
Ano, zítra doprovázím matku na zpáteční vlak.
Obávám se, že tato informace posílila její postoj proti nám dvěma.
Teď se to všechno zdá...
... nepřekonatelné.
Neřekla jsem vám to dřív, protože je to tak osobní
a mluvit o takových věcech, na to nikdy není ten správný čas.
Ne.
To asi není.
Sbohem, slečno Scottová.
Williame?
Tohle je vaše.
Co se stalo?
Jeho matka má ve Filadelfii přítelkyni.
- Zná Springovy. - Ach ne.
Všechno řekla Williamovi,
a jistě si to přikrášlila, jak se jí to hodilo.
Je konec.
Takhle ti to řekl?
Myslí si, že s ní nemůžeme bojovat.
- Proč by měl? - Ne, je v šoku.
Láska se nevytratí v jediném okamžiku.
Ať se stane cokoli, ty si zasloužíš chápavého manžela,
který si tě váží a ctí tě.
Kéž bych tomu mohla věřit.
Přeji dobrou noc.
Tak brzy? Doufám, že nebudeš nemocná.
Nic mi není.
Dobrou noc.
Marian je v pořádku.
V tom to není.
Jak to myslíš?
Marian zjistila,
že ten večer, co se zasnoubili, se pan Russell ničím neprovinil.
A teď?
Pan Russell si klade otázku, jestli se k sobě hodí,
když mu nevěří.
Díkybohu. Aspoň někdo má rozum.
Představ si vdát se do takové rodiny.
Ale Agnes. Tady nejde o "takovou rodinu".
Jde o Marian a o muže, kterého miluje.
Nebuď naivní. Sňatkem získáváš nejen muže,
ale také život.
A Marian si zaslouží něco lepšího.
Někoho ze stabilní, uznávané, dobře zavedené rodiny.
To není záruka šťastného manželství.
Když sis vzala Arnolda, to všechno jsi měla.
Jak ses přitom cítila?
Moc si z toho nepamatuji.
A to bys chtěla? Pro Marian?
Myslela jsem, že nemáte Wagnera rád.
Jistěže ne. Mám vybraný vkus.
Ale ne vždy můžeme dělat, co se nám líbí.
Není to paní Wintertonová? Od manželovy smrti jsem ji neviděl.
Podle mě moc nevychází.
Předpokládám, že ji zanechal dobře zaopatřenou.
To jistě. Neměl žádné děti.
Zajímavé.
- Ráda vás vidím. - I já vás.
- Omluvte nás. - Jistě.
Dlouho jsme se neviděli. To s vaším manželem mě mrzí.
Díky.
Bylo to smutné, jistě, ale netrpěl dlouho.
I tak. Musí to být pro vás těžké, přebudovat si celý život.
Snad máte oporu v rodině a přátelích.
Ani ne.
V New Yorku už žádnou rodinu nemám
a naši přátelé byli ve skutečnosti přátelé Joshuy.
Ale jsou tu jeho příbuzní.
Jsou staří, ale starají se o mě docela dobře.
Budete-li si někdy chtít popovídat
s někým, kdo není příbuzný zesnulého pana Wintertona,
dovolte mi nabídnout své služby.
Jistě. Tím se teď zabýváte, ne?
- Spravujete peníze svých klientů. - Raději říkám, že spravuji jejich životy.
- A rád byste spravoval ten můj? - Moc rád, pokud mi to dovolíte.
Řekněte mi něco osobě.
Pojedete do Newportu na proslulý ples paní Astorové?
Samozřejmě, ale ples letos nepořádá paní Astorová.
Převzala ho paní Russellová.
- A jéje. - Copak?
Nejste na seznamu pozvaných?
Ne, a v New Yorku jste jediný, kdo ví proč.
- Byla jste na svatbě její dcery. - To pan Winterton žil.
Věří, že nyní se mě zbavila.
Na příští svatbu mě jistě nepozve.
- Žádná v brzké době nebude. - Jaká škoda.
- Měli bychom se vrátit. - Musíme?
Připravte se.
Chci vám sdělit, že seznam pozvaných je téměř hotov.
Těší mě, že přípravy na ples probíhají dobře.
Také jsem pozvala paní Faneovou
a i Charlotta je vítána, rozhodne-li se přijít.
- Vy byste mě pozvala? - To je absurdní.
Co vás vede k tomu, že bych takovou věc podpořila?
Všechny by nás to zničilo.
Paní Astorová, nemluvíme o cizích.
Jde o drahou přítelkyni Auroru Faneovou a o vaši dceru.
Mají navždy žít ve vyhnanství?
Nemůžeme připustit, aby metla rozvodu zamořila společenské kruhy, jež ctíme.
Matko, nechápeš,
že návrh paní Russellové mě může zachránit?
Nechcete to pro své vlastní dítě?
Pokud je pozvete, stane se z toho epidemie.
Toho nemohu být součástí.
Takže mám strávit zbytek života vyšíváním u krbu?
To by ses napřed musela naučit navlékat nit.
Paní Astorová, doufám, že si to rozmyslíte.
Nerozmyslím.
A budete-li mne nutit, rozhlásím,
proč nemám v plánu zúčastnit se vašeho plesu.
Poroučím se.
To zvládnu, díky.
Slečna Brooková.
Slečno Brooková, vaši návštěvu vítám.
Chtěl jsem vám poděkovat za vše, co jste udělala.
Oba jsme velmi vděčni. Snad přijmete nové šaty.
Ne, ale moc ráda vidím pana Russella sedět a mluvit.
Velká změna od chvíle, cos ho viděla naposledy.
Teď mne prosím omluvte, mám něco na práci.
Podle mne je velká škoda, že jste se vy dva nepohodli.
- Mohu se připojit? - Ano. Je to škoda.
Znamená to, že si to ještě rozmýšlíte?
V to doufám.
Moc se mi ulevilo, že tak dobře vypadáte,
ale nechci vás unavovat.
- Ještě jednou děkuji, slečno Brooková. - Vyprovodím vás.
Jak to dopadne s tím závěrečným plesem v Newportu?
George říká, že mám pokračovat.
Hector a Gladys jsou už na cestě.
A George chce tu střelbu udržet v tajnosti,
a tak to nemohu použít jako důvod ke zrušení.
Je to velmi odhodlaný muž.
Nic nesmí narušit obchod, na kterém pracuje.
Takže ten ples bude.
A pozvala jsem paní Faneovou i paní Draytonovou.
Chcete skoncovat s vyobcováváním rozvedených?
Myslím, že je načase. Vy ne?
A rozvod paní Draytonové je šance.
- V to jsem doufala. - Paní Astorová je proti?
Ještě je brzy.
Mrzí mě, že vás nepřijdu podpořit.
Cože? Vy na ten ples nepůjdete?
Viděla jste, jak nepříjemně se Larry cítil.
Nevzdávejte to s ním.
- Jinou možnost nevidím. - Nesmysl.
Viděla jsem, jak celá od krve pomáháte udržet George naživu.
Nejste žádná neprůbojná debutantka.
Zřejmě jsem vás v té chvíli uviděla Larryho očima.
Můžete mít skvělou budoucnost. Nebudete za ni bojovat?
Ta volba není na mně. Larry to dal jasně najevo, a...
Pokud cítí tak silně, pak je to tak asi nejlepší.
Je milé, že jsi nás přišel navštívit ze svého krásného nového domu.
Doufám, že nepřekážím.
Ne, ne. Je hezké tě tu zase vidět.
Jaký je tvůj nový dům?
- Kdo se o tebe stará? - Paní Clancyová.
Je milá, ale ne tak dobrá kuchařka jako paní Bauerová.
- To jistě ne. - Vlastně moc špatná kuchařka.
- Ona ti také uklízí? - Každý den chodí dvě ženy na úklid.
Ty má na povel paní Clancyová, ne já.
Náš lokaj si žije jako princ a nechá se obsluhovat.
Co je na tom špatného? Vydělal si na to, ne?
Jsou to mladé ženy?
Asi ano.
Záleží na tom?
Doufám, že ne.
Jsi zpátky.
Jak je panu Russellovi?
- Myslím, že je z nejhoršího venku. - Modlím se za to.
- Žádají nás o diskrétnost. - Strašná záležitost.
Chtějí zachovat zdání, že je vše jako dřív,
pokračují v přípravě plesu.
To je za těchto okolností dost troufalé.
Ukazuje to velkou odvahu.
Ano. Paní Russellová mi také řekla,
že pozvala Auroru a Charlotte Astorovou.
Cože? Lina Astorová s tím jistě nebude souhlasit.
Ne. Rozhodně s tím nesouhlasí.
Může se jí někdo divit? Ples rozvedených?
Kdo je další na řadě? Spodina? Svobodné matky?
Paní Russellová chodí po tenkém ledě.
Stejně jsem tam nechtěla jít. Nechci se muset setkat s Larrym.
Ano. Teta Ada zmínila,
že jste s panem Russellem stále rozhádaní.
Ale teď za ním musíš jít, Marian, a přiznat, že ses mýlila.
- Ty přiznáš, když se zmýlíš, mami? - Nemusím. Já se nikdy nemýlím.
Já myslela, že pana Russella neschvaluješ.
- Změnila jsem názor. - Možná to udělá i Larry.
Nemám v úmyslu to zjišťovat.
Pane van Rhijne.
Prosím.
Děkuji.
Co pro vás mohu udělat?
Chtěl jsem se ujistit, že víte, jak se věci mají mezi Larrym a Marian.
- Ona ví, že se neprovinil. - Jistěže ne.
Ale nezdá se, že by se tím něco změnilo.
- Plesu se zúčastnit nechce. - Ano, já vím.
Myslel jsem si, že bych se mohl pokusit ji přesvědčit.
Proč? Chcete mi být užitečný?
Jistě. To přece víte.
Vím jen to, že chcete laskavost, pane van Rhijne.
Půjdeme k věci?
Mohla byste zvážit pozvání pro paní Wintertonovou?
Nebesa.
Myslela jsem, že smrt manžela ji vyřadí ze hry.
- Co paní Astorová? - Paní Astorová ji nemá v oblibě,
ale pokud ji podpoříte, měla byste navrch.
Nastává čas, kdy budete stejně silná jako paní Astorová.
Nebo silnější.
Výborně, pane van Rhijne. Pozvu ji.
Ale očekávám, že přijde i slečna Brooková.
Doufám, že mě nezklamete.
To ano.
Oscare? Kde jsi byl?
Musel jsem před odjezdem do Newportu něco vyřídit.
Dnes jsem náhodou potkal paní Russellovou.
Je moc zklamaná, že se Marian toho plesu nezúčastní.
- Má tě docela ráda. - Byla by škoda o to přijít.
Pokud tam Marian nechce jít, musíme její rozhodnutí respektovat.
Nebude sama, kdo se tam neukáže.
Jistě.
Ale když si člověk pomyslí, čím si Russellovi procházejí...
Kdo může zvonit v tuto hodinu?
To je ta tvoje paní Fosterová.
Nezdrží se dlouho. Je na cestě na večeři.
Ona není žádná "moje" paní Fosterová.
Paní Philip Fosterová.
Díky, že jste přišla.
Paní Fosterová je z Newyorské společnosti historického dědictví.
Jistě řeknete, že neodpovídám na vaše dopisy,
za což se omlouvám.
Paní van Rhijnová, důležité je, že spolu mluvíme teď.
Jste velmi laskavá.
Mýlím se? Když jsem tu byla naposledy,
nebyl tu nádherný portrét Roberta Livingstona,
který se stal prvním kancléřem státu?
Nemýlíte. Máte úžasnou paměť.
Víte, že složil prezidentskou přísahu
pro George Washingtona?
Tak hluboké jsou historické vazby pojí vaši rodinu s naším městem.
Váš zájem o naši rodinu je kompliment,
ale obě víme, že vaše naléhání má jen jeden cíl.
- Nu, to je pravda... - Dovolte, ať vás zastavím.
- Teto Agnes, měly bychom... - Zůstaňte. Fakta znáte.
- Agnes, ty nevíš... - Chci tento trapný zmatek ukončit.
Pravda je, a měla jsem být upřímná už dřív,
že nemohu věnovat Společnosti žádný dar,
neboť na to již nemám odpovídající prostředky.
Ale my žádný dar nečekáme, paní van Rhijnová.
Prostředků máme dost. Od vás chceme jen vaše jméno.
Ve funkci viceprezidentky.
Viceprezidentka Newyorské společnosti historického dědictví?
Ano.
Ach Agnes. Taková čest.
Nu, máš pravdu. Je to velká čest.
Paní Fosterová, omlouvám se.
Naprosto mylně jsem odhadla situaci a udělala ze sebe blázna.
Mohla byste mne znovu navštívit po našem návratu z Newportu,
abychom to náležitě probraly?
To rozhodně.
A teď už musím běžet. Hezký večer všem.
- Hezký večer. - I vám.
- Dobrou noc. - Děkuji. Dobrou noc.
Tys věděla, co chce?
Napsala jsem jí, ano, věděla jsem, že to bude něco takového.
Přišla za vámi nějaká slečna Bridget.
Bridget?
Paní Bauerová má za to, žes zhubl,
a tak posílá tvé oblíbené dušené jehněčí.
Mám obavy, že když na ten ples nepřijdeš,
vzbudí to víc řečí než naopak.
Na to jsem nepomyslela.
Pokud paní Russellová skutečně pozve Auroru a ta přijme,
vážně doufám, že si to ještě rozmyslíš, Marian.
Bannistere, zdá se, že jsme konečně připraveni večeřet.
Oscare, co kdyby sis dnes sedl vedle matky?
- Ne. - Cože?
Myslím, že přišel čas, abys v čele stolu zasedla ty.
Ale tys vždycky...
To ty vedeš rodinu stejně jako tento dům.
Nastal čas, abys byla v čele. Já si sednu tady vedle Marian.
Agnes?
Děkuji ti.
Díky.
To bylo od paní Bauerové pozorné. I od tebe, žes to přinesla.
- Ty si nedáš? - Už jsem jedla.
- Neposadíš se aspoň? - Jsem služebná.
Ne v tomto domě. V tomto domě jsi hostem pána domu.
- Myslíš to vážně? - Samozřejmě.
Je mi ctí tě tu přivítat.
Cítím se tu s tebou moc příjemně.
Můžu to říct, aniž by ses cítila nesvá?
Nejsem nesvá.
Vůbec ne.
Tak to je dobře.
A teď mi řekni, cos dnes dělala.
No, dnes ráno, když jsem vstala a začala připravovat snídani...
Jdu se natáhnout.
Máme schůzku u švadleny kvůli těm plesovým šatům.
Své míry jsem jí poslala. Bude to v pořádku.
Vyzvedneme ti je.
- Co to s tou holkou je? - Řeknu ti to po cestě.
Slečno Gladys!
Vaše Milosti!
Adelheid? Co tady děláš?
- Poslala pro mne paní Russellová. - Znamená to snad...?
Pokud by si to Vaše Milost přála. Doufám, že ano.
Mám dopis pro slečnu Bolesovou, s lístkem zpět do Anglie.
- A mnohem víc než to, doufám. - Mnohem víc, Vaše Milosti.
Měla byste si před cestou domů odpočinout.
Tudy.
Těší mě pomyšlení, že tvoje matka přiznala chybu.
Patrně by to nevyjádřila stejnými slovy.
- Děkuji. - Ano, madam.
Zdravím.
- Dobrý den, Auroro. Ráda tě vidím. - Jsem ráda, že jste přijely.
- Dorazila do Newportu paní Astorová? - Ke mně se nic nedoneslo.
Už ses rozhodla, jestli na ten ples půjdeš?
Ne tak docela.
Byla jsem přesvědčená, že nebudu pozvána.
To bylo předtím, než paní Russellová přišla o rozum.
Linu Astorovou tam neuvidíš. Ani já si nejsem jistá, že půjdu.
Chce-li paní Russellová napadnout konvence,
měly bychom stát za ní.
Jeden večer v čele stolu, a už bys měnila svět.
- Šaty máš, ne? - Šaty mám.
Jen nevím jistě, jestli na to mám nervy.
Paní Russellová se kvůli tobě tak snaží.
Nic nenadělá s pohledy, jež mě v sále zasáhnou.
Všechny vejdeme do sálu společně.
- Cože? - Bude-li Aurora tak statečná,
pak to dokážeme všechny.
- Souhlasíš, Marian? - Ano. Můžeme být statečné společně.
Jsou pro tuhle příležitost ideální.
Ano.
Moc ti to sluší, Dorothy.
Díky. Ta barva je nádherná, že?
- Paní Kirklandová. - Paní Trumbová.
Šla jsem kolem a uviděla vás oknem.
Musím říct, že jsem překvapená, že vás tu vidím, paní Scottová.
Necháváme dělat poslední úpravy šatů na ten váš ples.
- Tady jsou šaty vaší dcery. - Velice děkuji.
Takže slečna Scottová se přece jen zúčastní?
- Proč by neměla? - Vím, že ji pozval můj syn.
- Ale to bylo předtím. - Před čím?
Předtím, než se dozvěděl pravdu o minulosti vaší dcery.
Moje dcera se nemá za co stydět.
- Podvedla mého syna. - Nic takového neudělala.
Chtěla vašemu synovi vše říct o nejstrašnější době svého života.
- Ale neřekla. - Zatím.
Měla to v plánu,
ale vy jste nepromeškala šanci šířit tu zprávu
jako neštovice a donutit svého syna myslet si to nejhorší.
K ničemu jsem ho nenutila. To vaše dcera ho podvedla.
Doufala jsem, že Peggy projeví slušnost
a na ples nepůjde.
Připadá mi prapodivné,
že u všech vidíte nedostatky a chyby, jen u sebe ne.
To si vyprošuji.
Jste žena pastora, nemusím vám připomínat verš:
"Neboť všichni zhřešili a nemají slávy Boží."
Dorothy, uber trochu.
Došla mi trpělivost a dál už mlčet nedokážu.
Možná byste měla poslechnout sestřenku.
Možná byste měla opustit tu svou povýšenost.
Mezi našimi lidmi tady v Newportu se těšíte jistému privilegiu,
jež ve vás vyvolalo iluzi.
A copak je to za iluzi?
Iluze, jež vám umožňuje jednat bezohledně, neslušně a beztrestně.
Ale já nejsem z Newportu.
Půjdeme na ten ples jako rodina.
Manžel poskytl nemalý dar,
protože tak totiž vypadá slušnost, paní Kirklandová.
- Tak jak to jde? - Ty šaty jsou perfektní. Díky.
- Přejete si něco, paní Kirklandová? - Ne, nic.
Měla bych jít. Jsem čestným hostem na místní slavnosti.
- Uvidíme se na plese. - Ano, jistě.
A paní Scottová, ať se vaše dcera zúčastní, nebo ne,
je mi útěchou, že můj syn nyní zná pravdu
a změnil na ni názor.
Pokud je to skutečně jeho rozhodnutí,
pak váš syn nikdy nebyl mojí Peggy doopravdy hoden.
Otče.
Doktor Kirkland.
Paní Russellová.
Pane Russelle.
- Doktore Kirklande. - Kvůli mně nemusíte vstávat.
Ne, to je v pořádku.
Potěšila mne zpráva o vašem uzdravení, když váš syn přijel.
Měl jsem napsat,
ale napřed jsem mluvil s doktorem Loganem o tom večeru.
Jsem rád, že jsem mohl pomoci.
Doktor Logan se vyjádřil jasně.
Nebýt toho, že jste byl náhodou vedle v domě,
byl bych mrtvý.
No, já...
A vy jste mě bez potřebných nástrojů,
bez léků i bez odborné pomoci z toho vytáhl.
Takže...
Rozhodl jsem se vám poděkovat způsobem,
který je doufám adekvátní.
- Mohu to otevřít? - Prosím.
- To nemohu přijmout. - Proč ne?
Má to snad větší hodnotu než můj život? Ujišťuji vás, že nikoli.
Přesto...
Celá naše rodina je vám velmi vděčná za vše, co jste udělal.
Riskoval jste.
Kdyby se to nepovedlo a já zemřel, našli by se tací, co by vás zažalovali.
K vašim ctnostem musíme přidat odvahu.
Doufám, že mi to dopřejete a přijmete to.
Tady je.
- Jsme na tebe tak pyšní, synu. - Za co?
Za záchranu života kapitána našeho průmyslu.
Nemluvě o tvé štědré odměně.
Jsem rád, že jsem mu mohl pomoct,
ale moji praxi brzy zaplaví loupeživí baroni.
Už je skoro čas. Měl by sis s oblečením na ples pospíšit.
- Nikam nejdu. - Cože?
Tohle je rodinná událost.
- Nenech si ji zkazit tou ženskou. - Tou ženskou?
Nikdy jsi ji neměla ráda, viď?
Řeknu jen to, že umím dobře soudit charakter.
Ale nejsi poslední soudce.
- Kolika lidem jsi to řekla? - Já?
Jak se zdá, víme to jako poslední.
Podle paní Brownové to ví celá Filadelfie.
Takže paní Brownová. Kdo další?
Paní Odenová. Ale mně vinu nedávej.
Takže se o tom už klevetí? Pošpinila jsi její pověst.
To jsem neudělala. Pošpinila si ji sama.
Nechápeš, že je to žena, kterou miluje?
- Miluje? - Ano.
Synku, to přejde.
Bude tu spousta dalších, dnešním plesem počínaje.
To není řešení, Elizabeth.
Měla jsem dovolit, aby nás podváděla,
než ji dovede k oltáři?
Co by si lidé pomysleli o ženě pastorova syna?
Že je to lidská bytost, jako my všichni.
Mohla poškodit jméno naší rodiny.
To jsem nemohla připustit.
Jsme rodina, která miluje a odpouští.
Ona nám ani nedala šanci nabídnout odpuštění,
protože nám vše tajila.
Nemůžeš se pojit s někým, kdo má tak pošramocenou minulost.
Ženo!
Ty také nejsi bezúhonná.
Stavíš se na stranu té lhářky proti vlastní ženě?
Byla to má povinnost, chránit našeho syna.
Je dospělý.
Měla jsi dát Williamovi a slečně Scottové
šanci vyřešit si to mezi sebou.
Dala jsem mu šanci vyslechnout pravdu a rozhodnout se.
- Ne, to jsi neudělala. - Má pravdu.
Zasela jsi svár a zlomila mu srdce. A není to poprvé.
S tím je konec!
- Udělala jsem, co jsem měla za správné. - Pro koho?
Podívej, kolik je hodin.
- Kočár čeká. - Přijdu za tebou.
- Mám nastoupit bez svého manžela? - Rád bych si s Williamem promluvil.
O samotě.
Jen chci pro tebe to nejlepší.
Nechci žádné kázání.
To je dobře, žádné ti dávat nebudu.
Řeknu jen...
... že je na tobě rozhodnout se, jakým mužem chceš být...
... a jaký život chceš žít.
Děkuji ti za to.
Pamatuj, že tvé kroky řídí dobrotivý Bůh.
Kéž bych věděl, kterým směrem mi radí jít.
Ty tam skutečně hodláš jít?
Ano. Jsem pozvaná a půjdu.
Nechápeš, že je to další nerozumný výstřelek paní Russellové?
Tvá přítomnost bude ostatním ženám nepříjemná.
- Pokud tam nějaké budou. - Takže co jsem teď pro tebe?
- Jen nepříjemnost? - Charlotte, snažím se tě chránit.
Ne, matko. Jako obvykle se snažíš chránit jen sebe samu.
Je milé, že uvítáte mé hosty, Hectore.
- Děkuji. - Jistě.
- Kde je pan Russell? - Ve svém pokoji, odpočívá.
- Ale nikdo nesmí vědět, co se stalo? - Nikdo.
Konečně. Už jsme chtěli vyslat pátrací skupinu.
- Nemyslíš, že mi to sluší? - Vypadáš úžasně.
No, dá to hodně práce.
- Viď, matko? - Snad to za to stálo.
Prosadí-li si paní Astorová svou, třeba nikdo nepřijde.
- Madam, začínají přijíždět kočáry. - Ráda slyším, že jich je víc.
- Nevím, jestli to zvládnu. - Jistěže to zvládneš. My spolu.
Neboj. Budu pořád s tebou.
Jen doufám, že Společnost historického dědictví
neztratí důvěru ve svou novou viceprezidentku,
pokud zjistí, že jsem tu byla.
Jistě mají lepší věci na práci než sledovat tvoje aktivity.
O žádných nevím.
Paní Joshua Wintertonová.
- Paní Wintertonová. - Jste velmi laskavá, že jste mne pozvala.
Vzhledem k naší minulosti
mě nejspíš znáte lépe než ostatní přítomné ženy.
Mohly by z nás být přítelkyně?
Nemyslím, ale staly se už podivnější věci.
Projděte na terasu, prosím, a potěšte se naší světelnou podívanou.
Dobrý večer.
Pán a paní Charles Havemeyerovi.
Děkuji.
- Neměla jsem sem chodit. - Nesmysl.
Nemáš se rozhodně za co stydět.
Nedovol, aby ti tito lidé diktovali, kdo jsi.
- Zdravím. - Nazdar.
- Pojď. - Moc ti to sluší.
Paní James Draytonová.
Paní Draytonová. Vaše matka s vámi nepřišla?
- Bohužel se necítila moc dobře. - Aha.
To je mi moc líto.
Paní Draytonová, doufám, že to pro vás není příliš.
Jste velmi laskav, vévodo. Děkuji vám víc, než dokážu říct.
Paní Forteová a paní van Rhijnová.
Paní Russellová. Jak je panu Russellovi?
Překvapivě dobře. Později se doufám ukáže.
A paní Astorová?
Smím vám představit paní Forteovou?
Vaše Milosti.
A její sestru paní van Rhijnovou. Vévodu znáte.
Jistě, ale jen letmo.
Slečna Brooková a Gladys mi o vás řekly vše.
Doufám, že ne vše.
Paní Charles Faneová a slečna Brooková.
Slečno Brooková, jak milé, že jste tu.
- Jste tu velmi vítána, Auroro. - Děkuji za pozvání.
Vévodkyni jistě znáte.
Moc ráda vás vidím.
Slečno Brooková, paní Faneová, vítejte.
Pán a paní Clement Moorovi.
Je hezké vidět všechny na závěrečné události sezony takhle nastrojené.
Ano.
Skoro všechny.
Pán a paní Benjamin Porterovi.
Tak ráda vás vidím.
Díky, že jste přišli.
Paní Astorová.
Lino, Charlotte mi řekla, že vám není dobře.
Ráda vidím, že jste se rychle uzdravila.
Děkuji.
I když mám pocit, že se to každou chvíli může vrátit.
- Vévodo. - Paní Astorová.
Pán a paní Frederick Bronsonovi.
To je paní Astorová.
- Je tu paní Astorová. - Přišla paní Astorová.
Nu, není to úchvatné?
Co tě přimělo změnit názor?
Tvoje situace je možná nepříjemná.
Ale ty nejsi žádná nepříjemnost.
Jsi moje dcera.
Vždy jsem si myslela, že kdybys měla na vybranou mezi mnou a zákony společnosti,
vyhraje společnost.
Což opět dokazuje, že nevíš všechno.
Díky.
Dámy a pánové,
ples začíná.
Nevěděli jsme, do čeho jdeme.
Nechápu, jak ty tři zvládneš.
No, s dětmi je to snadné, nejvíc práce mi dá manžel.
Zdá se mi, že sem míří nějaký pohledný džentlmen.
Určitě si nejde pro mne.
Smím vás poprosit o tanec?
Jak je ti?
Dobře.
Zvládneš to?
Zvládnu.
- Něco nového ve vyšetřování? - Zatím nic konkrétního.
- A něco nového od slečny Brookové? - Ne.
Nedovol, aby nedorozumění stálo v cestě tvému štěstí.
Vždy tu budou neshody.
Musíš je zvážit proti tomu cennému, co vás spojuje.
A teď vzhůru na ples.
Věděla jsem, že si to rozmyslí.
- Zdravím, paní Scottová. - Omluvte nás.
Jen ho nech.
Pane, můžeme si promluvit?
Dobrá.
- O co tu jde, co myslíš? - Nevím a příliš se bojím doufat.
Obávám se, že toho budu litovat.
Ne, Lino. Chci slyšet jen vděk.
Bertha Russellová zařídila,
že vaši neposlušnou dceru dnes veřejně pozdravil opravdový vévoda.
Ano. V tanečním sále plném podvodníků a padlých ženštin.
Lino, taneční sál Berthy Russellové je plný budoucnosti.
Nedržte se tak pevně těch z minulosti, mohlo by vás to pohřbít s nimi.
Dámy? Doufám, že se dobře bavíte.
Ale ano. Paní Fishová se mne snaží naučit nebát se budoucnosti.
A proč byste se měla bát? Budoucnost patří Americe.
Možná že právě to mě děsí.
Omluvte mě.
Nedokážu ani říct, jakou mám radost, že jsi tady.
Všichni jsme tady. Přesně jak jsi chtěla.
Možná na to není ten správný čas a místo,
ale mám pocit, že té chvíle musím využít.
- Žena říkala, že jste se s Peggy rozešli. - Tak jsem to nevnímal.
- Je zdrcená. - To já také.
Nezazlívám slečně Scottové její minulost.
Těší vás, že tu jste?
Měla jsem vědět, že vy jediný to dokážete.
Mohu udělat daleko víc, pokud mi to dovolíte.
Dovolím.
Je obrovská úleva mluvit s mužem, jenž zná mou minulost.
A není potřeba nic předstírat.
Víte, my...
... mohli bychom v tom pokračovat.
- Jak to myslíte? - Máte nějaký dům mimo New York?
Mám, na Hudsonu, ale není moc velký.
Já mám také vilku.
Domluvili bychom se,
že se nebudeme navštěvovat bez pozvání,
ale ve městě...
... bychom byli pár.
- Hašteřící se pár. - To všechno, pokud...
Pokud se vezmeme.
S vašimi penězi a mými styky by nám svět ležel u nohou.
Co říkáte?
Říkám...
Přijďte na oběd, až se vrátíme do New Yorku.
Takže odteď to bude takhle?
Na přeplněném parketu samí zbohatlíci a rozvedené ženy?
A na nás sotva zbude židle?
Společnost se mění, Agnes.
Trik je v tom, jak přijmout nové, aniž by se loď převrátila.
Nemohu uvěřit, že jsem tu.
Myslela jsem si, že pro mě vše skončilo.
Za to poděkuj paní Russellové. Hodně riskovala.
A jak se zdá, vyšlo to.
- Je ti něco? - Asi potřebuji na vzduch.
- Poslouchám. - Miluji vaši dceru, pane.
Když dovolíte, rád bych vás požádal o její ruku.
Mám v úmyslu s vaší dcerou žít a založit s ní rodinu.
Mám dostatek prostředků, abych ji zaopatřil a ochránil.
A chápete, že manželství je mezi mužem a jeho ženou,
nikoli jejími nebo vašimi rodiči?
Ano, pane.
Arthure?
Smím?
- Mluvil jsem s vaším otcem. - Cože?
Když jste odešel, myslela jsem, že je konec.
To sotva.
Slibuji, že vás už nikdy neopustím, pokud mi to dovolíte.
Ach, Arthure.
Slečno Scottová...
... vezmete si mě?
- Myslel jsem, že nepřijdeš. - Přišla jsem s Aurorou Faneovou.
Samozřejmě.
Teď je řada na mně, abych se omluvil.
Nechápu, jak se to mezi námi mohlo tak zamotat.
Asi jsem zpanikařila.
Předpokládala jsem to nejhorší,
protože jsem to už zažila v minulosti.
- Proč by to mělo být v budoucnu lepší? - A my to nemůžeme zlepšit?
Mohli bychom to zkusit.
Ale život nám žádné záruky nedává, Marian.
Určitě v něčem uděláš chybu, stejně jako já.
A když se mi to stane, zase mne opustíš?
- Netvrdím, že vše je tvoje vina. - Ani já ne.
Tak co uděláme?
Nu...
Jednou věcí si můžeme být jisti.
Dnes večer všechny naše problémy nevyřešíme.
Ale, slečno Brooková, zatančíme si?
- Čemu se tak usmíváš? - Ale ničemu.
- Není nešťastná, Georgi. - Ne, nešťastná není.
Fámy jsi rozhodně zažehnal. Vypadáš v plné formě.
A tys dosáhla dalšího triumfu.
Jen chci pro nás všechny to nejlepší.
Musím přiznat,
že blízkost smrti změnila můj náhled na to všechno.
Opravdu?
No, pokud v dobrém, pak mě to těší.
Ale hlavně se mi ulevilo, že jsi tu pořád se mnou.
- Co se děje? - Vracím se do New Yorku.
Sám jet nemůžeš. Ještě nejsi v pořádku.
Larry jede se mnou. Čeká v kočáře.
Copak jsme to neurovnali? Ty se na Jednašedesátou nevrátíš?
Je mi líto.
Šel jsem na ten ples, abych neohrozil své obchody.
Abys neohrozil své obchody?
A vím, jak je pro tebe důležité získat body nad paní Astorovou.
Ano, to je.
Jen lituji, žes k tomu využila naši dceru.
To nikdy nepochopíš.
Chtěla jsem, aby Gladys unikla z této klece.
K tomu sňatku jsi ji přinutila.
- A tys ji vedl k oltáři! - Právě to ti nemohu odpustit!
Nedávám ti za vinu, že jsi tvrdá. Obdivuji to.
To máme společné.
Ale já jsem tvrdý v obchodování, ne k lidem, které miluji.
A já jsem tvrdá pro ty, jež miluji. Copak to nechápeš?
- Může za to to střílení? - Možná.
Donutilo mě přehodnotit svůj život. A ne vše, co vidím, se mi líbí.
- Domů se tedy nevrátíš? - Dokud nebudeme vědět, co chceme.
- Já vím, co chci. - Samozřejmě, ty ano.
- Já si naopak nejsem tak jistý. - Pane.
Už jdu.
Kde je otec?
Myslela jsem, že budeš spát do oběda.
Mám novinku a jsem toho plná.
Doktorovi jsem slíbila mlčet,
než uplynou první 4 měsíce, ale to bylo včera.
A nejdřív jsem to musela říct Hectorovi. Víš...
Budu mít dítě.
Pojďme najít otce.
Můžeme mu to říct společně. Bude moc rád.
Matko?
Překlad: Dagmar Krejcova