Jag heter Alex Parrish, FBI-agent. Grand Central sprängdes i juli.
Innan det var jag student.
Du ljög för mig.
Kidnapparna kräver fem miljoner.
Min fästmö sköts till döds. Polisen skyller på FBI.
Nån ovanför mig ställde till det och folk skadades.
Terroristerna ringer.
-Du lyssnade inte. -Alex!
Välkomna till TEVOC, taktiska fordonscentret.
Hoppas ni är utvilade, för nu blir det fart. Ni får två rundor var.
En som förare och en som medhjälpare. - Aspiranter Amin! Er bil.
Ska jag köra först?
-Har du sovit gott? -Ja. Själv då?
Olsen och Haas.
Vad du är glad. Beräknar du vindmotståndet vid acceleration?
-Det är ditt prat som accelererar. -Det tar sig.
Jag iakttar och lär mig.
Och förlåt...
Säg att Mark Raymond har ringt. Jag kommer snart att ha pengarna.
Säg tack för att han har sånt tålamod.
Aspiranter Wyatt och Chang.
Var är chauffören?
-Har du glömt humorn? -Håll mun och kör.
Jag har ingen ny information om Samar Hasmi eller Haifaa Said.
Parrish och Perales.
Efter dig!
Du var inte på gymmet. Du tränar ju kl. 5 varje morgon.
-Jag tog ledigt. Letade du efter mig? -Nu får du aldrig veta.
-Varför kunde du inte sova? -Jag tänkte på vårt samtal.
-Vilken del? Ligan? -Det som hände din fästmö i Chicago.
Jag har gjort efterforskningar. Jag har också förlorat nån nära!
Jag letade länge efter orsaken. Med svar...
Jag behöver inga svar!
Jag tror Liam O'Connor var inblandad!
Jag har information om Liam, t.ex. om en misslyckad operation i Chicago.
Jag är inte intresserad. Jag är här för att öva. Det är min tur att köra.
-Sms:ar du din vän från nyår? -Tror du jag bara har en vän?
-Jag vet inte. Kom och berätta. -Jag har det bra här.
På FBI är ett gripande inte en vinst.
Fallet vinns bara genom en dom. Det är det enda som räknas.
Du måste bevisa den skyldiges skuld för offrets och familjens skull.
Nyckeln till det är förhör med den misstänkte.
Skådespelarna ska spela helt äkta och skyldiga misstänkta.
Vi använder skådespelare, för brottslingarna är fria.
Varför det? För att agenterna inte frågade dem rätt saker.
I dag, i grupper, får ni hålla förhör och få fram en dom.
Om ni lär er att göra det på rätt sätt ger ni rättvisa och avslut-
-till de anhöriga, som har förtjänat det. Då så. Lycka till!
Hej, det är Raina. Jag kommer förbi. Ring först.
Jag vill be om ursäkt. Jag menade inte att gå över gränsen.
Det är ingen fara. Du utbildar dig inom FBI, det är bra att söka svar.
Jag kanske också vill ha svar. Om du tror det finns några, vill jag se.
-Jag behöver ett avslut. -Då skaffar vi dig det.
Wendy Frye Miller, fyrtiotvå, född i Albany. Förhöret börjar nu.
Du kom lagom till frukosten.
-Jag vill inte ha det där. -Jag vet.
-Vill du ha te? -Du måste inte koka te åt mig, Simon.
Tack.
Det här hemmet är annorlunda.
Jag förlorade det samtidigt med jobben. Det här passar mitt humör.
-Har du pratat med nån sen... -Ingen pratar med mig.
Alla bearbetar det som hände.
Raina flyttade till Michigan. Nimah är på New York-kontoret.
Shelby är på McGregor-Wyatt. Ingen har hört av Caleb.
-Jag bryr mig inte. Varför är du här? -För att ge dig den där.
Så du körde i 6,5 timmar för att ge mig nåt jag inte vill ha?
-Tänker du sätta dig? -Jag vill inte att du ska stanna.
Vet du vad? Jag borde inte ha gjort det här.
Du borde gå. Jag måste förbereda middagen.
-Jagar du? -Måste äta.
Jag jagar också. Pappa lärde mig att det alltid är lättare i par.
-Och du kommer att behöva bärhjälp. -Jag klarar mig själv.
Inte jag. Inte på sista tiden, i alla fall.
Jag vill inte sätta mig i bilen igen. Snälla.
Vi går på promenad.
Hoppas ni ställer rätt frågor, för ni har fem minuter kvar.
-Vad har jag missat? -FBI satte dit henne.
-FBI sätter inte dit folk. -Jag ställer några ja- och nejfrågor.
Frank Lindsay. Din nioåriga syster Tracey försvann 10 juli 2008.
Jag vet inte vad som hände henne.
-10 fysiska bevis hävdar det. -Allt utom Tracey.
Hon finns nånstans, och ni är här och tittar på mig.
Han har rätt. Vi kastar bort tiden. - Vad?
-Jag vet inte vad du försöker göra... -En morddom utan lik är omöjlig.
-De har letat i två år! -Man slutar inte bara leta!
Jobba på fallet du har framför dig. Okej?
-Har du redan tittat igenom allt? -Jag har sett det förut.
Vi behöver mänsklig information, och Liam ger oss ingen.
-Han kanske pratar med mig. -Varför skulle han göra det?
-Jag behöver inte veta. -Tiden är ute.
Ni får sluta fråga, nu är det vår tur. Avsluta och lämna in arbetet.
ÖVERFÖRT BELOPP: 5 000 000 DOLLAR
Var är Nimah?
Mr Keller, jag har pengarna. Jag vill ge dem till dig personligen.
Om jag bara har tid.
Det här är ett åtagande för att uppnå högsta fullbordan.
-Raina! -Hej!
-Jag trodde inte du skulle komma. -Jag skulle precis gå.
ANVÄNDARNAMN LÅST
RAINA: LEDSEN ATT JAG INTE KUNDE KOMMA
Vet ni var det blev fel? Kan ni klara det bättre än tidigare FBI-agenter?
Bra, för nu får ni chansen. Nu får ni pröva er teori i korsförhör.
Försvaret, det vill säga vi, är ute efter er.
Inget är förbjudet. Hoppas ni kan era fall utan och innan. Lycka till.
-Jag kan börja. -Inte en chans. Jag börjar.
Du behöver kanske inte göra det alls.
FBI:S LOKALKONTOR, NEW YORK
-Tack. -Hej. Känner ni Natalie Vasquez?
Just nu pratar hon inte med mig, men ja, vi är vänner.
Varför vill hon ha akut tjänstledigt? Hände det nåt med Renata?
-Hon sa inget. -Varför är inte Alex här?
Hon har väl andats in för mycket bläck i källaren.
Ett ja eller nej räcker, agent Amin. - Ryan?
-Nej, jag har inte pratat med henne. -Om de hör av sig vill jag veta det.
-Vad är det med dig och Miranda? -Meningsskiljaktigheter.
-Tankar om Alex och Vasquez? -Förutom vad de har gemensamt?
Allvarligt. Jag är orolig för Alex.
Hon kom hem till mig i går kväll. Hon mådde inte bra.
Hon ville inte ha min hjälp. Nu kan jag inte få tag i henne.
Det som hände i juli kanske kom i kapp?
Hon blev precis återinsatt.
Jag vet. Hon pratar aldrig med mig, men i går... Du skulle ha sett henne.
Jag använder det här spårprogrammet för att se var min syster är.
Då vet jag att hon mår bra.
-Hon är nära gränsen till Canada. -Vem känner Alex i Vermont?
Min pappa hade också ett A-boltgevär.
Jag minns smärtan i axeln när jag fick avfyra det.
Vi jagade inte i Scarsdale. Inte med gevär i alla fall.
Med passivt-aggressiva förolämpningar, kanske.
Jag tänkte aldrig på att skjuta innan jag gjorde militärtjänst.
Jag upptäckte att om man tror på nåt får man vara beredd att döda för det.
Jag trodde att Quantico skulle bli en nystart. Vi vet båda hur det gick.
Sen fick jag teknikjobbet och tänkte "Nu så".
Jag kan börja om, men FBI plockade in mig.
Men nu, här ute... Jag kan äntligen erkänna hur det var.
Nystarter finns inte.
Det krävdes bara 67 människor liv på mitt samvete för att lära mig det.
Och de 133 som dog innan dess. Och dussintals innan dess.
-Vad gör mer blodspillan? -Du behöver inte göra det, Simon.
Det är redan gjort.
-Jag missade. -På Quantico missade du aldrig.
Du har rätt. Jag kan inte döda. Inte när jag väljer att göra det.
Men jag kan när nån tvingar mig. Som du gjorde.
-Jag har inte tvingat dig till nåt. -Du sa att jag skulle trycka av.
Du hade inte befogenhet. Du sa att allt var okej, men det var det inte.
Det var jag tvungen att leva med. Och du går omkring och mår bra!
Vem har sagt att jag mår bra? Jag har problem. Elias talade sanning.
Elias var en dåre. Det som hände var ingen konspiration!
Den som utpressade Elias är ute efter mig nu!
Han ringde för två dagar sen. De hotar att döda mina vänner.
-Sluta, Alex! -Natalie är död, Simon!
Sprängd i tusen bitar framför mina ögon.
Terroristerna dödade henne och sopade igen spåren. De är inte klara.
Alla jag bryr mig om är i fara, inklusive du.
Är det därför du är här? För att varna mig?
-Eller för att leda dem till mig? -Du är den enda jag litar på.
Du är den enda som är oskyldig. Jag behöver din hjälp.
Jag kan inte hjälpa dig. Och du kan inte hjälpa mig.
Men jag kan rädda dig.
-Från vad? -Från smärtan efter det som hände.
Jag vet hur du kan vinna. Man vinner genom att inte spela.
Jag är inte oskyldig, Alex. Det har jag aldrig varit.
Och det är inte du heller.
Jag visste inte att Charlie var här. Passar det?
Det går bra. Vad är det?
-Får jag fråga en sak? -Jag undrade när du skulle vilja...
Nej, jag ville faktiskt prata om övningen.
Åtalen höll inte för att utredarna klantade sig, eller hur?
Små misstag får stora konsekvenser.
Man pratar inte ens med de misstänkta, utan med deras advokater.
-Ja, men saker går fel. -Bara på dagar som slutar på G.
-Var det så i Chicago? -Så det gäller Ryan.
Och dig. Jag fick inte höra hela historien från nån av er.
Jag hade redan kunnat skada dig. Det har jag inte.
-Så jag ber dig att lita på mig. -Okej.
Ryan berättade inte vad det var som gick fel i Chicago.
Vi bearbetade en milisgrupp. Men allt vi erbjöd - C-4, nitro - avslogs.
Tills jag, efter några öl, fick den geniala idén-
-att vi skulle sälja ett par lådor Panther AR-gevär till dem.
Det fungerade. Vi blev accepterade och började bygga fallet.
Tills en av våra källor tipsade dem. Vi fick göra en oförberedd razzia.
När vi kom dit var de redan borta, med gevären.
Så ingen blev skadad i razzian?
Ingen dog, men vapenförsäljningen var ett problem.
Om Ryan tog på sig det skulle han bara få sig en dask.
Men jag kunde inte behålla jobbet med en prick till.
-Var det allt? Ingen dog? -Det handlar inte bara om offer.
Självklart inte. Tack. Tack för att du litade på mig.
-Kul att du fick behålla jobbet. -Vi ses på lektionerna.
Var beredda på en lång dag och tuffa frågor.
Ni ska avlägga vittnesmål som FBI-agenter.
Välkomna till rättssalen. - Aspirant Chang.
Hur ska vi kunna tro att vår klient har dödat sin syster-
-när ni inte har hittat en kropp?
Indicierna räcker för en fällande dom, om vi har undanröjt alla tvivel.
-Har ni det? -FBI anser det.
Jag, däremot, anser inte det.
-Så du motsäger din kollega? -Ja.
Det behöver utredas mer.
FBI borde fortsätta leta efter Tracey Lindsey tills kroppen har hittats.
Borde juryn förklara den svarande oskyldig?
Jag säger bara att vi fortfarande inte vet vad som verkligen hände.
Vittnesbåset är inte rätt plats att ifrågasätta en kollegas arbete.
Om du inte står bakom dem här, hur ska de då lita på dig på fältet?
Ni blir inte godkända.
-Vad hände? -Liams historia håller. Jag hade fel.
Det var ingen som dog. Men han klantade sig.
Han sålde Panther AR-gevär. Det hade inget med Alicia att göra. Förlåt.
-Sa han verkligen Panther AR-gevär? -Ja. Hur så?
-Mr Perales. -Drew?
Perales. Var snäll och kom hit.
-Drew, vad är det som är fel? -Allt är fel.
Lovar du på heder och samvete att säga sanningen?
Ja. Gör du?
-Och nu, då? -Tragisk jaktolycka.
Varför? Säg sanningen, Simon.
Varje dag stoppar jag en pistol i munnen. Har du känt den smaken?
Den är hemsk. Och det är det enda som känns rätt för mig.
Du vet inte hur är att leva med det.
Det är inte rättvist. Jag var också där.
Jag är fortfarande här.
Inte förrän nu inser jag att jag inte har burit min skuld, utan din.
Så du blir fri genom att döda mig?
-Jag har provat allt annat. Gå. -Nej.
-Simon, jag rör mig inte. -Tror du inte jag kan döda dig?
Det tror jag att du kan. Men du tänker inte göra det.
Om du ville det, hade du redan gjort det. Precis som med dig själv.
-Du vet inte vad du pratar om. -Jo. Du vill inte bara ha en utväg...
...utan en väg tillbaka, och den är jag.
Jag står här och ber om hjälp.
Och rösten på telefon behöver mig, så de har en svaghet.
Om nån hjälpte mig att utnyttja svagheten...
Håll käften, Alex! Håll käften.
Man kan inte kontrollera dem. Det vet du.
Strunta i kontrollen. Det handlar om rättvisa. Glöm inte det.
Vi kan fortfarande få den. Tillsammans.
Jag är inte klädd för 7 grader, och där Alex är är det kallare.
-Ångrar du att du kom? -Nej.
Annars hade jag varit i källaren med Alex.
Ja, hur går det?
-Ska vi leka registerplåtsleken, då? -Varför frågar du inte bara?
-Jag försökte. -Vi blev osams.
Raina kom nära Hamsa Kouri.
Hon sa att det inte var kärlek, bara medlidande.
Men hon sveptes med och kunde ha avslöjat oss alla.
Miranda blev ursinnig när jag berättade för FBI.
-Hon tyckte väl du svek en bra agent. -Bra agenter styrs av logik.
Till och med Alex vet vad som är rätt, och det förföljer dig.
Du tror hon är galen men vet att hon kan ha rätt.
-Hemsöker inte det hon gjorde dig? -Alla hemsöks av nåt.
-Förledde du min klient? -Definiera "förleda".
Att förmå nån att begå ett brott de annars inte hade övervägt.
Till exempel om en agent köpte en prostituerad till en sexbrottsling?
Eller gav en pank unge 100 000 för att bära en väska genom stan?
Och du i Chicago, då?
Som sålde gevär till miliskillar?
Jag fick inte tidslinjen att gå ihop förrän nyligen.
Kan du säga om det stämmer nu?
Chicagopolisen stoppar ett beväpnat rån på L-tåget.
Gärningsmannen har ett splitternytt Oracle AR-15-gevär.
Allt är kaos. Polisen tar killen, men han hinner döda två civila.
Paul Lichtenstein, 66 år, och Alicia Landon, 33.
-Du har gått för långt. -Det var en tragedi.
Jaså? Vilken del? Att min gravida fästmö och en lärare dog-
-eller att du placerade ut vapnen?
-Du riskerade... -Karriären? Folk dog!
Jag undrar om du hör hemma här!
Du stämde NFL fast ingen tvingade dig att spela fotboll. Du är fanatisk!
-Ingen tvingade dig att sälja vapen. -Jag vet inte vad du letar efter.
Men här hittar du det inte. FBI behöver inte agenter som dig.
-Drew, jag ska prata med honom. -Håll dig borta från mig!
Förlåt...
Hur kunde du göra så? Vi blev underkända tack vare dig.
Jag tänker inte ljuga. Du bad mig säga att jag visste vad som hänt.
Men det gör jag inte. Ingen vet eftersom ingen kollade.
Vad snackar du om? Det här handlar om
att få en fällande dom inget annat.
Det spelar ingen roll vad vi säger. Den familjen får aldrig nån rättvisa.
De har inte ens en kropp att begrava.
Vissa frågor har inga svar. Fast vi fick ett av dig när du svek teamet.
-Hur kan du ta det så lättvindigt? -Bara barn tror att allt löser sig.
Det kanske är för att dina föräldrar dog eller för att du är vit och rik-
-men allt har inte ett prydligt slut.
Precis som detektiven från Zagreb som inte hittade det du sökte-
-kommer inte en FBI-övning fixa det heller.
Och du skulle bara våga sabba min karriär igen.
-Tror ni jag behöver förstärkning? -Nej, vi är oroliga.
Hittade du Simon?
-Han är inte samma man som vi kände. -Jag kör tillbaka bilen.
-Nimah, kan du köra Alex? -Tack.
-Ska vi sätta på värmen? -Nej, det går bra.
-Hur mår han? -Simon?
-Jag hoppas att han finner frid. -Jag trodde inte att du brydde dig.
-Du var ute efter honom i Quantico. -Han ska svara för sina egna synder.
Inte bara han har fått ta smällen för vad Elias gjorde. Du. Vasquez.
-Varför Vasquez? -Hon ansökte tydligen...
...om akut tjänstledighet.
Du har rätt.
Vi har förändrats. Alla. Grand Central förändrade oss.
Det finns en person som trots allt som har hänt inte har förändrats.
Han har alltid brytt sig om dig. Och han gör det fortfarande.
Även om han försöker dölja det. Jag tycker att du ska veta det.
Hur mörkt det än ser ut har du honom, Alex.
-Jag vet. -Vad vet du?
Jag gick till huset. De samlar vapen till nåt. Och du är delaktig i det.
Jag såg dig i går och i förrgår. Du ljög i morse och i förra veckan.
Vem vet hur länge? Du kanske inte ens åkte nånstans över nyår.
-Än sen? -Rena, jag älskar dig...
...och att du tror helhjärtat på allt nytt. Men detta är inget att tro på.
Det är inte som du tror.
Jag arbetar under täckmantel hos de som tog Charlie.
-Vet Miranda? -Det är på hennes order.
Jag måste se så att du inte röjde mig. Vi vet inte vad de planerar än.
-Hur vet jag att du talar sanning? -Fråga Miranda.
Hur vet jag att du inte ljuger för henne?
-Vem är det? -Brandon.
Jag sa att du behöver hjälp med att plugga.
-Vart ska du? -Jag ska hjälpa dig. Du vägrar ju.
Prata med Miranda först, Nimah. Lova mig det.
Varsågod.
-Hej. -Hej.
-Allt jag vill ha är en ursäkt. -Jag är inte bra på ovisshet.
-Det menar du inte? -Ja...
Efter mina föräldrars död fick jag veta-
-att pappa hade en dotter utanför äktenskapet.
Han hjälpte aldrig henne, så jag gjorde det.
Hon var snäll, rolig och lite knäpp.
Sen fick Caleb veta att hon var en svindlare.
En 13-årig svindlare som stal fem miljoner av mig.
-Så hemskt. -Det var så grymt gjort.
Jag måste få veta varför hon gjorde nåt så elakt under en så lång tid.
Det jag insåg i dag är att jag aldrig kommer att få veta.
Hur ska jag kunna leva med det?
Vi blev tvungna att lämna Shanghai väldigt hastigt.
En av mammas systrar vägrade åka.
Vi visste att om vi lämnade henne så skulle de fängsla henne-
-svälta henne eller nåt ännu värre. Jag visste inget om det då.
Allt jag minns är hur mycket hon tyckte om sitt hus-
-och leendet på hennes läppar när vi skiljdes åt.
Hon kanske dog. Kanske inte. De kanske inte ens letade efter henne.
-Vill du inte veta? -Kan du garantera mig...
...att veta vad som hände inte tar bort bilden jag har av hennes leende?
-Nej. -Då föredrar jag ovisshet.
-Varför bad du inte bara om ursäkt? -Jag sköt inte hans flickvän.
Jag tar bara ansvar för saker som jag har gjort.
-Varför fick han då sluta? -Han är en olägenhet.
Först var Ryan en olägenhet, sen jag och nu Drew?
När ska du vakna och inse att det är du som är problemet?
Brydde du dig om Alicia innan du trodde att det var kopplat till mig?
Du behöver inte svara. Du brydde dig bara när du trodde jag var rutten.
Då kom du undan med att ha legat med mig.
Och du kom hit för att komma undan med att ha skjutit din pappa.
Det gör jag inte alls det. Och vi ska inte prata om honom igen.
Vi pratar jämt om honom. Du kan inte leva med att ha dödat en hjälte.
Du kan inte ens hantera dina känslor.
-Du pratar ju inte ens med Ryan. -Tror du att du är en reko kille nu?
Du använder Drews döda tjej för att bearbeta dina problem med mig.
Det är lätt för dig att tro att du är god och alla andra onda.
-Det gör jag inte. -Stäng dörren efter dig, aspirant.
Hej, roboten. Ska du till puben i kväll med de andra?
Jag stannar nog hemma.
Är du Caleb Haas eller Mark Raymond?
-Ursäkta? -Det här är du. Det är Mark Raymond.
-Vem? -28 år från Dubuque i Iowa.
Jobbar hemifrån för Dystek.
I oktober tackades han för en donation till ett hundhärbärge.
Hans konton på Tinder, Facebook och Instagram har alla ditt namn.
Och en inköpslista på möbler till sin nya lägenhet i Washington.
-Men du, Caleb Haas, bor här. -Jag bryr mig inte vad du tror...
...men du sabbar inte det här för mig, fattar du det?
Säg att du förstår.
Jag förstår.
Du har legat med henne.
Du äventyrade din karriär och min. För vad då? En elev?
Vill du vara självdestruktiv så varsågod. Men inte på min skola-
-där jag måste stå till svars för dina dåliga val.
Jag tänker inte skydda dig. Jag skyddar mig och mina elever.
Rör mig inte.
Jag vill ha din avskedsansökan på mitt skrivbord i morgon bitti.
Hej, Ryan. Ring mig, vi måste prata.
-Det passar inte så bra just nu. -Jag ville bara be om ursäkt.
Jag har varit orättvis mot dig. Jag gillar inte när det är krångligt.
Om du vill prata så är jag skyldig dig det. Och jag vill gärna också.
-Jag saknar dig. -Jag hittar dig.
-Är allt bra? -Du har överfört pengarna som du sa.
-Så allt är bra, Samar. -Jag tog dem från Caleb.
Han lämnar mig nog när han får reda på det. Vad har jag egentligen gjort?
-Gör du det som du har lovat? -Ja, det ska jag.
Du kommer att behöva det här.
-Hallå? -Du svarade till slut.
-Jag förtjänade den. -Hur mår du?
Jag vet inte. Jag ville be om ursäkt för i går.
För allt som du har genomlidit på grund av mig de senaste månaderna.
-Du behöver inte be om ursäkt. -Får jag åtminstone säga tack?
Tack för att du kom till Simon i dag.
Tack för att du alltid finns där för mig.
Jag åkte till Simon för min egen skull.
-Jag behövde se att du mår bra. -Det gör jag inte. Men snart så.
Jag behöver nog bara tid, och rätt hjälp.
-FBI har folk till det. -Ja, jag lämnade ett meddelande.
Jag ville höra din röst sist i kväll.
Det är ömsesidigt.
Minns du hur livet var innan de där bomberna small?
-Jag minns allt. -Det gör jag också.
-God natt, Alex. -God natt, Ryan.
Hej.
Kom in.
-Schyst ställe. -Säger killen som bodde i skogen.
Jag skulle vilja att du tar hand om en sak åt mig.
Jag hatade att få den.
Jag drog ju bara ut de där personerna från banken.
Det fanns inget hjältemod den dagen. Men det kanske finns i framtiden.
Ta hand om den är du snäll.
-Tills jag har förtjänat den. -Självklart.
Du kan räkna med mig, Alex. Vad som än händer.
-Det har du alltid kunnat. -Jag vet.
Jag vet.
Det är...
Jag har en plan.
Så. Du kan svara nu.
OKÄNT NUMMER