Hei! Hai odată!
Nu!
- Vreau să te văd. - Nu!
Hai! Ți-am pregătit un mic dejun special.
Nu știi să gătești.
Mary, deschide!
Arăți minunat.
Parcă aș fi un personaj Disney.
Unde e micul dejun "special"?
Poftim?
Ai zis că mi-ai pregătit un mic dejun special.
Te rog, nu mă pune să mă duc.
Poți să continui să mă școlești de-acasă.
Te-am învățat tot ce știu.
Dar nu vreau să mă duc.
Nici eu nu vreau să mă duc la muncă, dar o fac.
Nu te duci la muncă. Repari bărci pe un doc.
Bine, n-a fost un exemplu bun, dar tot te duci.
Și Fred?
Ce-i cu el?
Tu n-o să ai grijă de el.
Nu-ți plac pisicile.
Nu-mi plac pisicile cu doi ochi. Fred e monocular.
Cine o să-i arunce mingea de ping-pong?
Fred o să se descurce. Nu mai căuta scuze.
Am discutat ad nauseam despre asta.
Ce înseamnă ad nauseam?
Nu știi? Se pare că cineva trebuie să meargă la școală.
O să fie distractiv.
Azi o să cunoști copii de la care o să poți împrumuta bani toată viața.
Hai!
O să fie bine.
Știi tu...
Încearcă să te porți ca un copil.
Frank!
Frank, știu că mă auzi.
Frank!
Încă mai ai timp să rezolvi tâmpenia asta.
Urcă-te în mașină și du-te să iei copilul.
Chiar ai voie să folosești cheile alea de câte ori vrei?
Cum poți
să fii așa de calm, Frank, și să iei lucrurile așa ușor?
Du-te s-o aduci înapoi până nu e prea târziu.
Trebuie să iasă în lume. N-are amici de vârsta ei.
Nu știe să socializeze.
Nu știe să se poarte ca un copil.
Acum două seri a zis că, dacă Germania renunță la euro,
tot s-ar putea să continue criza economică mondială.
Am rămas cu ochii în tavan trei ore.
Sunt foarte îngrijorată.
Hai, Roberta.
Dacă începi să plângi, va trebui să mă fac și eu că plâng.
Poate că n-ai luat ceva în calcul.
Faptul că ar putea să meargă.
Se poate.
Dar, dacă-ți ia cineva copilul,
te sufoc în somn.
Bună dimineața, Fred.
Unu plus unu fac doi.
Acesta e primul calcul de pe ziua de azi.
Cine știe cât fac doi plus doi?
Cine știe?
Patru.
Excelent, Donna.
Corect. Doi plus doi fac patru.
Cine vrea să încerce trei plus trei?
Trei plus trei? Pe bune?
Poftim?
Ce școală e asta?
E o școală unde elevii nu vorbesc dacă nu sunt întrebați.
Bine. Știe toată lumea că fac șase.
Nimeni din această clasă nu vorbește
dacă nu este întrebat.
Da? E clar pentru toată lumea?
Da, doamnă.
Bine. Mary, poți să te ridici, te rog?
Hai, sus! Ridică-te, scumpo.
Întrebările astea sunt pentru tine, dacă tot ești avansată.
Cât fac nouă plus opt?
17.
Da, așa e. Bine.
Cât fac
15 plus 17?
32.
Da. Corect.
Bine, atunci...
Dar 57 plus 135?
192.
Da.
Poți să-mi spui
cât fac 57 ori 135?
Bine.
Cine știe cât fac patru...
7.695.
Cred că nimeni nu poate să calculeze.
Rădăcina pătrată e 87,7.
Cu rest.
Dar ce înseamnă ad nauseam?
Am un copil foarte ciudat.
Eu am 27 de copii ciudați.
Bună dimineața.
Bună dimineața!
Minunat, copii, dar luați loc, da?
Doamne! Pa!
Bună dimineața, domnișoară Stevenson.
Bună dimineața.
Pot să asist și eu?
Vă rog!
Bine, clasă.
Am o surpriză pentru voi.
Aș dori să v-o prezint pe directoarea noastră, doamna Davis.
Bună dimineața, clasa întâi!
Bună dimineața, doamnă Davis!
Sunteți pregătiți pentru un an școlar minunat?
Da!
Da, Mary?
Ea e șefa?
Doamna Davis e directoarea noastră. Bine...
Atunci, vreau să pui mâna pe telefon, să-l suni pe Frank
și să-i spui să mă ia de aici!
Stai puțin. Ăla e tatăl? Îl cunosc.
Îl văd la Ferg's aproape în fiecare vineri seară.
E tipul sexy, tăcut și cu probleme.
Ce cauți la Ferg's în fiecare vineri seară?
Vreau să mă agațe el.
Fii amabil! Bună.
E învățătoarea mea.
O vrea să-mi aducă aminte cât fac unu plus unu.
Du-te în mașină.
- Bună. - Bună.
Îmi cer scuze că am țipat mai devreme.
Nu-i nimic. Învățătoarea lui Mary?
Da. Bonnie Stevenson.
Frank. Îmi pare rău pentru azi.
Știu că s-a aprins cam tare. Sunt emoțiile din prima zi.
Da, sigur.
Întârziem. Trebuie să plecăm.
Bine. Nu despre aia era vorba.
- Te rețin un minut. - Bine.
Cred că fiica ta...
Cred că Mary e un copil dotat.
Poftim?
Da. Azi, la matematică, a răspuns la niște întrebări foarte...
- Nu, nu. E... - Ascultă-mă.
- Nu e dotată. - Erau dificile.
Bine.
Un copil de șapte ani care...
E vorba de Trachtenberg.
- Jakow Trachtenberg. - Poftim?
A stat șapte ani într-un lagăr de concentrare nazist.
A inventat un sistem rapid de rezolvare a calculelor.
Se numește metoda Trachtenberg.
Dar e...
Are doar șapte ani.
Eu am învățat-o la opt ani.
Ți se pare că sunt dotat?
N-a mai fost la modă după inventarea calculatorului,
dar eu îmi mai câștig așa câte o băutură la bar.
Îmi cer scuze pentru azi.
Nu se va mai întâmpla.
Bine.
Mi-a făcut plăcere.
Bonnie.
Frank.
Metoda Trachtenberg
Jakow Trachtenberg
efectuarea calculelor mari aproape instantaneu
Dacă vrei să știi, nu eu am vrut să merg la școala aia tâmpită.
Iar un băiețel de pe alt rând se comportă nepotrivit pentru un copil.
Îmi pare rău. Te ignor și acum în mod pasiv-agresiv.
Și alți copii răspund la întrebări. Dar ei nu pățesc nimic.
Tu n-ai pățit pentru că ai răspuns la întrebări.
Ci pentru că ai țipat la directoare.
Știi ceva? O să ți se pare interesant.
Am căutat "elevi în clasa întâi care țipă la directori"
și, statistic, n-o să-ți vină să crezi câți o fac.
Câți?
Niciunul.
Frank, îmi pare rău. Foarte rău.
Da, sunt convins.
Nu poți să te dai mare la școală.
Știu.
Ai promis că n-o faci și în prima zi...
Știu. Am făcut-o de oaie.
Crezi că barca are nevoie de un test de conducere?
Du-te să-l iei pe Fred.
Nu fugi!
Lui Fred îi place să se uite la becațe.
Cred că i-ar plăcea să prindă una,
dar i-ar părea rău după aia.
Fred nu e un ucigaș.
E un cuceritor.
Mama ar fi vrut să mă duc la școala asta?
Îmi închipui că da.
Știu sigur că ar fi vrut să ai prieteni.
Prieteni proști?
Și ar fi vrut să fii plină de compasiune pentru ceilalți.
Ca o pisică pentru o becață.
Dar dacă n-o să mă placă?
Atunci sunt niște proști.
Bună dimineața, clasă!
Bună dimineața, domnișoară Stevenson.
Bună dimineața, Mary.
Bună dimineața, domnișoară Stevenson.
Bine. Bună dimineața.
Vino-ți în fire!
Pentru tema Arată și Povestește, am adus
cea mai tare pisică din toate timpurile.
Nu doar că se numește Fred, dar...
Are un singur ochi.
Uno. N-aveți decât să-i numărați,
dar vă garantez că e doar unul.
Cum și-a pierdut ochiul?
Nu știu. Nu eram de față.
L-am găsit într-un tomberon, lângă o sticlă de băutură sau așa ceva.
E un pisoi foarte inteligent, dar nu-și dă nimeni seama.
Nu-l înțelege nimeni. Nimeni.
Scrieți-vă numele în partea de sus a lucrării,
ca să știu cine a răspuns așa de corect.
Ți-am lăsat ție pixul.
Dați-le mai departe.
Da? Vreau să vă văd la treabă.
Întoarce-te cu fața la bancă.
Gândiți-vă cum să rezolvați problemele.
Nu încercați să ghiciți.
Nu fiți dezordonați.
Am terminat.
Ia să vedem.
Bine. Mă gândeam eu că termini repede, așa că ți-am adus ceva în plus.
Am terminat.
Căutai: Frances Adler
Frank Adler ia cuvântul la Conferința Liderilor
Francis Adler matematician
Căutai: Diane Adler matematician
Diane Adler, matematiciană
O minte pentru matematică
Să fie oare Diane Adler variabila lipsă feminină care rezolvă ecuația Navier-Stokes?
Matematiciană renumită decedată în urma unei posibile sinucideri
Îi supraviețuiește fratele, Frank
Știi cine sunt?
Bună! Învățătoarea lui Mary...
Bonnie.
M-ai mințit.
Bine.
Vrei să fii mai clară?
Aș vrea să știu adevărul despre Mary, eleva mea
și nepoata ta.
Întârziasem mult la o întâlnire cu o tipă,
când a sosit sora mea cu Mary.
Nu venea niciodată fără să anunțe. Nu venea niciodată cu copilul.
A zis că voia să stăm de vorbă.
A zis că simțea nevoia să stăm de vorbă.
I-am zis că stăm de vorbă când mă întorc.
Probabil mă gândeam că, dacă mai întârziam mult,
n-aș mai fi avut nicio șansă să mi-o pun.
Când m-am întors acasă, am găsit-o pe Mary pe canapea
și pe Diane, pe jos, în baie.
E clar că n-aveam de unde să știu,
dar ar fi trebuit să știu.
După șase ani și jumătate, Mary e tot cu mine.
Și tatăl ei?
Diane nu prea era comunicativă
și nu ieșise cu mulți tipi, ca să deosebească grâul de neghină.
Relația cu tipul ăla n-a durat nicio lună.
Și bunicii?
Tata a murit când aveam opt ani. Mama...
Pe scurt, i-a întors spatele lui Diane când a aflat că e însărcinată.
De ce?
Nu făcea parte din planurile ei.
Mama mea e o femeie exigentă.
Intransigentă.
Foarte britanică.
În sens comportamental sau...
- Nu, chiar e... - E din Anglia.
Din Anglia. Da.
Deci Mary e un geniu?
Atenție!
Îți fug animalele, fraiere!
Hei! Nu râde de el!
Ai fost răutăcios cu un copil mic!
Și ce-mi faci?
Bună. Ești bine?
În regulă.
Cum rezolvăm problema? Ar putea fi exmatriculată.
Doamne, sper să nu.
Dar, dacă sunt exmatriculați toți la prima abatere, n-am ce face.
Aveți de gând s-o luați în serios?
Sigur. Dacă o luați și dumneavoastră în serios.
Domnișoara Stevenson crede că aveți un copil excepțional,
cu calități pe care nu le putem cultiva în școala noastră.
Întâmplător, sunt prietenă bună cu directorul
Academiei Oaks pentru Copii Dotați.
Mi-a zis mereu că, dacă găsesc acel copil dintr-un milion...
Iar taxele de școlarizare sunt de 30.000$.
Domnule Adler, îi pot obține fetiței o bursă de studiu.
Integrală.
N-aș spune-o dacă n-aș putea s-o fac.
Îmi dau seama că ideea trimiterii fetiței la acea școală...
De 99 de ori din 100, așa se face.
E vorba de Oaks. E o școală excepțională. Am verificat.
Dar familia noastră are un trecut în acele școli.
Și cred că ultimul lucru de care are nevoie fetița asta
e să-i subliniem și mai mult cât e de diferită.
Credeți-mă că știe.
Eu cred că Mary trebuie să rămână aici.
Azi s-a întâmplat ceva urât. Nu poți bate lumea.
Dar un băiat de 12 ani se ia de unul de șapte, și ea îi ia apărarea?
Știți cât e de important acest lucru pentru mine?
Știți cât de mândru sunt de ea? Voi nu sunteți?
Domnule Adler, fiica dumneavoastră l-a lovit pe un băiețel...
Știu. Nu poți lovi oamenii.
O să-i explic clar acest lucru. Înțeleg.
Dar, doamnă Davis, dacă separăm liderii noștri,
dacă-i despărțim de oameni ca mine și ca dumneavoastră,
ne alegem cu congresmeni.
Îmi pare rău. Aș fi vrut să vă accept oferta,
dar Mary rămâne aici.
Dacă n-o dați afară.
E o greșeală. N-o să putem educa acest copil
la nivelul avansat pe care îl merită.
Atunci, prostiți-o până într-atât, încât să devină un om de bun simț.
Are toată lumea de câștigat.
Mă scuzați puțin?
Adu-mi toate informațiile despre fata asta.
Ești sigur că știi ce faci?
Nu.
Mary, cred că ai ceva de spus în fața clasei.
N-ai vrea să te ridici și s-o spui?
Bine. Ar trebui să spun ceva.
Nu e frumos să lovești oamenii, chiar dacă sunt răi.
N-o mai fac, așa că nu vă temeți de mine.
Bine. Mulțumesc.
Acum pot să zic ceva ce-mi doresc să spun?
Sigur.
Înainte s-o strice ceilalți,
grădina zoologică a lui Justin era cel mai frumos proiect.
De departe cel mai frumos. Era grozav.
Hai, mai tare!
Bine. Mulțumesc.
E o doamnă în fața ușii noastre.
Cine e?
De unde să știu? Am doar șapte ani.
E bunica ta.
Drăcia dracului!
Un Apple?
E un MacBook, dragă.
Vârf de gamă cu afișaj Retina.
Știi cine mai are afișaj Retina?
Fred!
Mary, din câte am înțeles, îți place matematica.
Acolo
o să găsești o carte grozavă, care nu se mai publică, de Charles Zimmer,
numită Tranziții în algebra avansată.
Da. Îmi place cartea aia.
Vrei să spui că ai citit-o?
Da. Acum am trecut la ecuații diferențiale.
Nu uita bunele maniere. Mulțumesc, buni.
"Bunico" sau Evelyn mai bine.
O să găsești multe lucruri acolo.
Sunt sigură că o să-ți fie pe plac.
Da. Din păcate, mâine merge la școală și are teme de făcut.
Ce surpriză totuși, nu-i așa?
Spune-i noapte bună bunicii sau lui Evelyn.
Noapte bună.
Mi-aș tăia o mână pentru un Benadryl.
Tot mai suferi de alergii?
De ce Doamne iartă-mă ți-ai luat pisică? Nici măcar nu-ți plac.
Nu e pisica mea. E a lui Mary. Eu doar sunt pe lângă casa omului.
Stai să ghicesc.
A fost scumpa noastră directoare, domnișoara Davis.
Nu-i călca pe bătături pe oamenii înguști la minte,
care au o oarecare autoritate.
Parcă așa te-am învățat.
Ce cauți aici?
Nu crezi că am dreptul să-mi văd nepoata?
Ba da. Sunt încântat că, după șapte ani de căutări intense,
ai avut parte de un final fructuos.
Nu cred că e momentul potrivit să stăm de vorbă.
Și mai ales locul potrivit.
Cât așteptam, un gândac așa de mare a încercat să-mi fure pantoful.
Da, mai fură pantofi.
Serios, aici?
Chiar ai ales în mod conștient cocina asta plină de țânțari?
Dacă vrei, te pot conduce la aeroport.
Are o grămadă de probleme tari.
Așadar, predai?
Repar bărci.
- Termină! - Și mă pricep.
Așa se explică situația.
N-au cremă de protecție aici?
Mă dau cu cremă de protecție.
Nu suficient. Și ai nevoie de o pălărie.
O pălărie cu boruri care să-ți protejeze fața și gâtul.
Te joci cu pielea ta.
Parcă ai fi un producător de filme porno.
Bine. Îți mulțumesc pentru sfat.
Dar n-ai venit să vorbim despre creme.
Nu mai vorbim despre vrute și nevrute? Păcat.
Bine. Mediul pe care i l-ai creat copilului,
casa în care locuiește, școala la care merge sunt mediocre.
Nu sunt de acord.
Nu ajungem nicăieri dacă nu vorbim deschis.
Eu vorbesc deschis.
Înțeleg. Bine. Eu nu plec fără ea.
Bun venit în Florida.
Frank, fii rațional.
La un moment dat, ori ajungi singur la concluzia asta,
ori îți vor explica clar organele competente
că interesul copilului e pe primul loc.
Dacă vrei să dau cu pumnul în masă, o s-o fac.
Diane nu voia ca fata să stea cu tine.
Diane...
Diane nu era întotdeauna chibzuită.
Teoretic, una din cele mai strălucite minți.
N-ai decât să susții asta.
Și ce crezi că ar zice dacă ar vedea în ce condiții crește copilul ei?
Sincer, crezi că i-ar face plăcere?
Că duce o viață oarecum normală? Da, cred că da.
Nu e un copil obișnuit. Și dacă o tratezi așa
se numește neglijență în toată regula.
Știu că ești mânat de intenții bune.
Dar îi negi posibilitatea de a-și dezvolta potențialul.
Eu pot să mă ocup de ea, pot să-i îmbogățesc viața.
Hai, Evelyn.
O să iei fata, o să-i pui o droaie de meditatori,
apoi o s-o trimiți într-un grup de discuții
unde va vorbi despre rădăcini netriviale
cu alți ruși în vârstă, tot restul vieții.
Iar cu tine n-ajunge nicăieri.
Nu mă aștept să înțelegi ce preț trebuie plătit pentru măreție.
Înțeleg. Tocmai de-aia Mary e cu mine.
Puteai să te abții s-o spui.
Sora ta avea o listă lungă de probleme.
Putea rezolva ecuația Navier-Stokes și ar fi ajuns
unul din cei mai mare matematicieni.
Dar n-a ajuns, fiindcă n-a putut termina.
Era slabă. Slabă ca tatăl ei și ca...
Ei bine...
Dacă voiai să spui cine cred eu...
Ai cam stricat atmosfera prânzului.
Tot încăpățânat și răzbunător ai rămas.
Ai grijă, mamă.
Există o analogie cu așchia și trunchiul.
Vreți să comandați?
Uite ce zic eu.
Nu te mai gândi la mine și la tine
și începe să te gândești la binele copilului.
Orice persoană rezonabilă ar ști imediat ce are de făcut.
Altfel, te sfătuiesc să-ți iei un avocat.
El vrea o găleată de bere.
Hai să ieșim.
Nu.
Hai! E frumos.
Nu-mi pasă.
Gata cu matematica pe ziua de azi.
Există Dumnezeu?
Nu știu.
Spune-mi.
Ți-aș spune dacă aș ști.
Dar nu știu. Și nu știe nimeni.
Roberta știe.
Nu. Roberta e credincioasă,
ceea ce e minunat.
Dar credința e un lucru pe care îl poți simți. Nu îl știi.
Și Isus?
Îmi place tipul. Urmează-i sfaturile.
Dar e Dumnezeu?
Nu știu.
Am o părere.
Dar e personală. M-aș putea înșela.
Nu vreau să te fac și pe tine să te înșeli.
Folosește-ți capul.
Dar nu te teme să crezi, dacă vrei.
Un tip de la televizor a zis că nu există Dumnezeu.
Diferența dintre ateii de la televizor și Roberta
e că Roberta te iubește. Încearcă să te ajute.
Dar o să-ți spun totuși ceva.
Oricum ar fi, până la urmă o să fim cu toții împreună.
Asta voiai să știi, nu?
Da.
Bine.
Fă-ți griji în alte privințe, te rog, bine?
Bine.
Adler, bunică și unchi.
Serios?
Sigur nu vreți să ieșiți pe hol și să lămuriți situația?
Nu? Păcat.
- Domnule Cullen, reprezentați unchiul. - Da, domnule judecător.
O să vă cerem bani pentru cazare și masă.
Domnule Highsmith, sunteți de partea greșită a baricadei?
Sunt fericit să fiu aici, domnule judecător.
Doamna Dibbons reprezintă statul Florida,
Departamentul de Protecție a Copilului.
Continuați.
Domnule judecător, clienta mea, doamna Adler, e bunica maternă a copilului.
Fiica ei, mama fetiței, era o femeie cu probleme psihice,
care și-a luat viața acum șapte ani.
În acel moment, domnul Adler, în mod anticipat și ilegal,
a preluat custodia fetiței și a dus copilul în alt stat
cu scopul de a-i nega custodia clientei mele.
Există probe că acest copil locuiește
în condiții neigienice și total necorespunzătoare.
Cerem curții să-i acorde clientei mele deplina custodie a fetiței,
ca s-o poată duce înapoi în statul Massachusetts
și să aibă parte de îngrijirea la care are tot dreptul.
Clientul meu a luat copilul sub aripa sa dintr-un singur motiv.
Aceasta a fost dorința surorii lui.
Clientul meu a fost îngrijitorul ei constant.
Domnule judecător, referitor la condițiile de trai,
am fost și eu la ei acasă. E totul în regulă.
Dacă adoptăm standarde bazate pe aversiunea
prietenei noastre din nord față de gândaci,
nu mai rămâne niciun copil la sud de Tallahassee.
Ultima ocazie înainte ca procesul să înceapă să vă coste enorm de mult.
Domnule judecător, clienta mea ar dori să poată vizita copilul.
De acord.
Domnișoară Dibbons, vă duceți să verificați condițiile de trai?
E deja în program.
Bine, oameni buni. Conduceți cu grijă.
Avocatul ei are un costum frumos.
Stai liniștit, Frank. Contează mai mult talentul.
Du-te să-ți iei un cocktail.
Roberta, ai vrea s-o ții tu pe Mary în seara asta?
De ce să nu vreau s-o țin?
Ți-am zis ce o să se întâmple.
Uite unde am ajuns.
Și ar trebui să cred că știi ce faci.
Nici măcar n-ai găsit un avocat alb.
Ascultă-mă...
- Nu-ți face griji. - Nu-mi spune așa ceva.
N-ai ce să zici ca să mă faci să mă simt bine,
fiindcă eu n-am dreptul să spun nimic, Frank.
Nu sunt nici rudă, nici tutore. Nu sunt nimic!
Doar cucoana de vizavi, a cărei părere nu contează,
a căror sentimente nu contează.
Dacă aș vrea s-o țin pe Mary în seara asta?
Aș vrea s-o țin în fiecare seară.
Bună.
Am auzit-o pe Davis fălindu-se cu un caz de custodie, apoi am aflat despre cine...
Mă simt îngrozitor. Dar voiam să știi că, după ce am discutat,
n-am zis nimic nimănui.
Jur.
Pentru mine e important să știi acest lucru.
Știu.
Bine.
Avocatul mi-a zis să mă îmbăt.
Și cu așa ceva te îmbeți tu?
Bine. Rândul meu.
De ce vedetă te-ai îndrăgostit prima oară?
Aș zice...
Mona din Who's the Boss?
- Mamă! - Știi la cine mă refer?
- La bunicuța sexy. - Da!
Aveam senzația că are un secret.
Da, că îi plăcea să facă sex.
Asta era!
Dar nu era niciun secret.
De-aia îmi plăcea tipa.
Știi ceva? Și mie îmi plăcea.
Vezi?
Bine.
Elevul care îți place cel mai puțin. Și de ce.
Nu! Îmi plac toți elevii mei.
Nu te cred. Deloc. Nici vorbă.
Sunt minunați cu toții.
Chiar sunt niște copii minunați.
O să mai beau puțin.
Hai să fim sinceri.
Un elev? O elevă?
Se numește Ronnie Middleton.
Pare un ticălos.
- E un copil. - Scuze.
Ideea e că e rău până în măduva oaselor.
Și n-am cum să-l schimb.
Care e cea mai mare temere a ta?
E o schimbare de ton.
Da, sunt o persoană foarte serioasă.
Bine.
Dacă e prea mult, poți să bei
și să continui să accepți că ești un fricos.
Nu, fac față.
Mă tem să nu-i distrug viața lui Mary.
Ești foarte
surprinzătoare, învățătoarea lui Mary.
Foarte surprinzătoare.
- Bine. Stai puțin. Scuză-mă. - Ce e?
Ca să nu...
Aș vrea să fie clar de la început,
- ca să nu există interpretări greșite. - Mamă!
N-am vrut...
Așteaptă!
Chestia asta nu se poate.
Înțeleg. Știu. De acord cu tine.
- Da? Bine. - 100%. Gândim la fel.
Bine!
Fantastic. Iartă-mă. Mă simt prost.
Nu-i nimic. Înțeleg.
- Ești bine? - Da.
Bine.
Juri că n-are cum să vină?
Roberta stă cu Mary până la prânz, în fiecare sâmbătă, jur.
Da?
Iartă-mă.
Nu pot.
Bine.
Înțeleg.
Te duc acasă.
Da.
Scuze. Încă puțin.
Nu-mi găsesc DVD-ul.
E acolo, scumpo.
Ba nu e. Vino să-l cauți tu.
Sunt ocupată cu chestii femeiești.
Tu te-ai uitat la el ultima oară. Unde l-ai pus?
Vai de mine!
Bună dimineața, domnișoară Stevenson.
Bună.
Ascultă...
Auzi? Nu mă simt deloc în stare
să port discuția asta acum.
Bine. Fiindcă nici n-aș fi știut ce să zic.
Minunat! Perfect!
Domnule, vă rog să mă duceți la închisoare.
Stânjenitor.
Mary...
Oprește-te!
Termină cu piesele astea Lego! Ascultă-mă.
N-avem o regulă sâmbătă dimineața?
Care?
Ai voie să intri în apartament devreme, sâmbăta? Da sau nu?
- Nu. - Nu!
Ai voie să... Hei!
Încetează! Gata cu Lego.
Ai voie să folosește cheile Robertei?
- Nu. - Nu!
Uită-te la mine!
Și de ce ai venit?
Poți să-mi răspunzi?
Ai încălcat toate regulile!
M-ai pus într-o situație jenantă.
Avem niște reguli.
Am discutat despre ele de o sută de ori!
Doamne!
La naiba!
Pot să-mi văd și eu de viața mea cinci minute?
Ceea ce s-a întâmplat azi n-a fost din vina ta.
M-am supărat pe tine...
Dar eram foarte supărat pe mine.
Iar producătorii de Lego ar trebui băgați cu toții la închisoare.
Iartă-mă.
Mă ierți?
Da, mă rog.
Închide laptopul. Hai.
Te rog. Nu se pune dacă nu ne privim în ochi.
Hai, te rog.
Chiar nu poți să-ți vezi de viața ta din cauza mea?
N-am spus asta.
Ai vorbit serios?
Luna trecută mi-ai zis că-s cel mai groaznic unchi
și mi-ai urat să mor, pentru că nu ți-am cumpărat pian.
Ai vorbit serios?
Nu.
Nu chiar.
Vezi?
Spunem adesea lucruri pe care n-am fi vrut să le spunem.
Hai să uităm, bine?
Bine.
Frank?
Da?
Îmi cumperi un pian?
Nu.
Chiar era învățătoarea lui Mary azi-dimineață?
Am o carte intitulată Reguli de bază în luarea deciziilor.
Pot să ți-o împrumut.
HIGHSMITH KISTLER & STILLERS AVOCAȚI
Ce e?
Nimic.
Se pare că Mary se va duce la Boston vreo două zile.
E vorba doar de două zile.
Liniștește-te.
Ce părere ai?
Super!
Tu și mama
erați mereu împreună.
Mereu.
Nu, nu e cazul să te uiți pe ăla.
Tu ești?
Da.
Câți ani aveai?
29.
Aici unde e?
La Universitatea Cambridge.
În Anglia.
Cine sunt oamenii ăștia?
Colegii mei de cercetare.
În ce domeniu?
Matematică, desigur.
Serios?
Super!
Apoi ai venit să lucrezi
la o facultate din America?
Nu.
M-am căsătorit cu bunicul tău
și am venit cu el în America.
Apoi am avut copii.
Și gata cu matematica?
E târziu.
Mâine ai o zi importantă.
Hai. Sus, sus!
Pot să cânt la pian?
Nu, nu poți.
- Nu-ți mai târî picioarele. - Dar îmi place!
Hai!
Am avut mai multe coșmaruri
în care eram concediată
din cauza celor întâmplate.
Înțelegi?
Apoi încerc să gândesc rațional
și să mă conving că s-a întâmplat din cauza alcoolului.
Sunt dependentă de tipii cu probleme.
Domnule doctor Shankland, problema e...
Știu. Copiază exact cum scrie acolo.
Dar e...
Exact cum scrie. Mulțumesc.
Care e problema pe care voiai să mi-o arăți?
Nu știu.
E ca problemele la care lucra mama?
Mama ta nu lucra la mai multe probleme.
Lucra doar la una.
Doar la una?
Toată viața?
Aproape toată viața.
Uite!
PROBLEMELE MILENIULUI
Acestea sunt problemele mileniului.
Șapte probleme mari și foarte importante.
Câțiva matematicieni au lucrat toată viața la ele, ca să le rezolve.
Cine e tipul cu barbă?
Nu e un tip.
E Grigori Perelman.
A rezolvat conjectura lui Poincare.
Singura rezolvată dintre cele șapte.
Asta...
Navier-Stokes Existență și stabilitate
Asta e problema mamei tale.
Navi...
Navier-Stokes.
Nicio poză.
- N-a rezolvat-o? - Nu.
Mai avea puțin.
Ar fi câștigat medalia Fields
și vreun premiu Nobel,
având în vedere ce ar fi însemnat pentru fizică.
Poate că o să fie poza mea acolo, într-o bună zi.
Dacă-ți dorești din toată inima,
poți să ai poza acolo, draga mea.
Iar eu pot să te ajut.
E nevoie de concentrare și multă muncă, dar, dacă reușești,
numele tău va dăinui.
N-o face pe încrezutul, Seymore.
A avut destul timp.
Ieri a fost pe drum. A dormit într-un pat nou.
Dă-i o șansă.
La șase ani citea Zimmer.
Uimitor!
Cât a înțeles din el?
Mary,
văd că te uiți la mica noastră problemă.
Mică? E mare.
Da.
De ce te-ai înfuriat așa?
Nu m-am înfuriat. M-am enervat.
Nu pe tine. Pe tâmpitul ăla înfumurat de Shankland.
Știam că tipul o să aibă barbă dinainte să intrăm.
Profesorilor de matematică le place să-și lase barbă.
N-ar fi trebuit să accept așa ceva.
Chiar se aștepta să te duci acolo și să descompui
o problemă oarecare, de mari dimensiuni?
Nu prea aveam ce descompune, dacă vrei să știi.
De ce spui asta?
Era greșită.
Poftim?
În primul rând, a uitat minusul exponentului.
Și a stricat totul.
Problema n-avea nicio rezolvare.
Poate că școala asta nu e așa de bună pe cât crezi tu.
Mary, știai că problema nu e corectă. De ce n-ai spus nimic?
Frank zice că nu-i frumos să-i corectezi pe adulți.
Nimănui nu-i plac cei care se dau mari.
Am venit cu sacul plin!
Vrei să intri?
Pisica.
Frank, mi se pare o prostie.
De ce n-o sunăm pe Evelyn, să-i spunem că nu vreau s-o fac?
După cum ți-am zis,
nu Evelyn a cerut acest lucru, ci tribunalul.
Și ce ai zis c-o să facem?
O să spunem adevărul.
Exact.
Dacă răspundem repede, ne întoarcem rapid acasă.
Să nu fii obraznică, da?
Bine.
Frank?
Mary.
Îmi place Evelyn.
Seamănă cu mama.
Și are pian.
Dar nu vreau să locuiesc cu ea.
E autoritară.
Am mai auzit.
Stai liniștită. Nu pleci nicăieri.
Promiți?
Promit.
Bună, Mary. Sunt Pat Golding. Poți să-mi spui Pat, dacă vrei.
S-a făcut.
Știi de ce ești aici?
Ți-a spus cineva despre ce e vorba?
Bunica vrea să locuiesc cu ea, iar eu vreau să stau cu Frank.
Corect.
Sunt convinsă că e o situație neplăcută. Te sperie ceva anume?
Nu. Frank zice că nu plec nicăieri.
Unchiul tău ți-a zis că nu pleci nicăieri?
Acum 15 minute.
Am terminat?
Încă nu.
În afară de Frank și Fred, prietena mea cea mai bună e Roberta,
care stă la două case mai încolo.
Da? Cum e?
E drăguță și simpatică. Și o iubesc.
Frumos.
E singura prietenă de vârsta ta?
Roberta nu e de vârsta mea. Are vreo 40, 50...
Sau vreo 30 și ceva de ani.
Roberta e adultă?
Cei de vârsta mea sunt plictisitori.
Roberta e super.
Bine.
Nu prea mă uit la televizor.
M-a prins puțin SpongeBob.
Mai mult fiindcă îi place Robertei.
Iar sâmbătă seara ne uităm la UFC.
La UFC? Adică...
La Campionatul Suprem de Lupte?
În fiecare sâmbătă.
Tu și unchiul tău vă uitați la Campionatul de Lupte?
Mai facem și altceva, nu doar ne uităm.
Frank dă sonorul încet și mimăm urletele și grohăiturile lor.
Uneori îl atac pe Frank.
Mă distrează mult chestia asta.
Dacă l-ați cunoaște pe Frank, ne-ați lăsa în pace.
E enervant uneori,
dar e un om de treabă.
Cred.
De ce spui asta?
Mă voia dinainte să fiu deșteaptă.
Domnule Pollard, sunteți
tatăl natural al lui Mary Adler?
Da, sunt.
De ce sunteți așa de sigur?
Păi, am știut de la început și m-ați pus
să fac un test de ADN.
Aș dori să depun rezultatul testului ca dovadă că domnul Pollard
este tatăl și tutorele de drept al minorei.
Și o declarație juridică
a domnului Pollard prin care o numește
pe doamna Adler, bunica maternă, tutore legal al minorei.
Nicio obiecțiune.
Domnule Pollard,
v-a oferit vreo sumă de bani doamna Adler
sau vreo slujbă pentru că v-ați prezentat la tribunal azi?
Nu, domnule. Am deja o slujbă.
Mulțumesc. Nu mai am alte întrebări, domnule judecător.
Domnule Pollard,
când ați văzut-o ultima oară pe Mary?
N-am văzut-o niciodată.
De ce?
Când am aflat că Diane
a decedat,
fetița dispăruse deja.
Ați încercat să dați de ea?
Cât am putut.
Nu puteam să străbat țara în lung și în larg.
Folosiți un computer la serviciu?
Bineînțeles.
Auziți? Ajutați-mă puțin.
Ia scrieți "Mary Adler" pe Google, să vedem ce găsiți.
Și încă ceva.
Scrieți-i și al doilea prenume.
Să restrângeți căutarea.
Eileen.
Da. Dați "enter".
Pagina 2.
Al doilea link.
Vreți să spuneți curții, vă rog, ce vedeți acolo?
E un articol de ziar intitulat "Vârsta de doi ani nu e mereu teribilă."
Unul dintre copii e Mary Eileen Adler.
Același nume ca fiica dumneavoastră.
Născută în aceeași zi cu ea.
Cu o fotografie.
Doar că n-aveați cum s-o recunoașteți...
- Domnule judecător, e... - Domnule judecător,
singurul lucru care este evident aici
e acela că domnul Pollard n-a fost niciodată un adevărat tutore al minorei
și numirea doamnei Adler ca tutore e la fel de hazardată.
Deși statul Florida acordă prioritate numirii de către un părinte,
înclin să fiu de partea domnului Cullen
de data aceasta.
Mulțumesc, domnule judecător.
Nu exulta.
Nici nu mă gândeam.
Te duc până la mașină?
Am fost așa de prinși cu altele, că mi-e jenă să și întreb.
Ce mai face Walter?
N-o să-ți vină să crezi, dacă îți spun.
Ce anume?
Tatăl tău vitreg e în Montana.
Și-a cumpărat o fermă.
Aiurea!
Exact. Bărbatul care credea că nu se poate trăi
departe de aparatul de făcut gheață de la Ritz-Carlton
acum deține o mie de acri de iarbă și băligar.
Walter Price e cowboy.
Walter Price își pune un costum Brooks Brothers ca să ducă gunoiul.
Are pălărie și cizme de cowboy
și un cal care n-a făcut dresaj.
Există vreun motiv logic?
Criza de la jumătatea vieții, după cât se pare.
Are 70 de ani.
Știu.
Se pare că i-a venit cu întârziere.
Ar trebui să mă bucur că n-a fost din cauza unei chelnerițe de 25 de ani.
Deși o aventură o poți explica prietenilor la o cafea, într-un minut...
Pentru asta, e nevoie de un ibric întreg.
Și acum e acolo?
Iuhu!
Mână vacile. Le duce la târg.
Avea un revolver cu șase focuri la șold
și-un cobur plin de statine.
Cel mai iute manager de gestionare a activelor din Vest.
Cel care a tras în compania de asigurări Liberty Mutual.
Așa îi spuneam eu.
E foarte nostim.
Du-o la aeroport.
Du-te acasă, Evelyn.
Sau în Montana. Fură niște vite.
Știi...
Nu-mi doresc să te fac să suferi.
Nu-mi place că suntem la cuțite.
Suntem mereu la cuțite.
Da.
La hotel.
Mary, haide, scumpo. Încetează.
Nu.
Ieși de acolo, scumpo!
Nu.
De ce i-ai zis că vine haimanaua să depună mărturie?
Fiindcă e adevărat.
Și oricum i-ar fi spus Evelyn.
Dacă aș fi tatăl unei fetițe pe care n-am văzut-o niciodată
și m-aș afla în același oraș cu ea,
m-aș duce s-o vizitez.
Sper că ești fericit acum.
Nici nu-i trebuiau indicații.
Putea să vină după voi până aici.
Apropo de bărbați de doi bani.
Nici măcar nu vrea să vadă cum arăt.
Bine.
Hei, pune-ți pantofii! Mergem cu mașina.
Și tu.
Cu mașina?
Ce facem aici?
Așteptăm.
Asta am înțeles.
Dar de ce?
Fiindcă așa zic eu.
Cât mai trebuie să stăm aici?
Atât cât e nevoie.
Și vorbește încet. Suntem într-un spital.
- A venit mâncarea. - Da, a venit.
E băiat.
Felicitări!
Exact așa a fost și când te-ai născut tu.
Atâta fericire?
Atâta fericire.
Cine a ieșit să le spună celorlalți?
Eu.
Mai așteptăm o naștere?
Doamnă Adler, în mărturia de mai devreme
v-ați descris propriul fiu în culori cam sumbre.
Nu credeți?
Sunt sub jurământ.
Nu-mi face deloc plăcere.
Așadar, fiul dumneavoastră e un eșec, fiica dumneavoastră și-a luat viața.
Două ratări pentru dumneavoastră.
- Obiecțiune! - Retrag.
Dacă o nimeresc pe a treia, ajung în Galeria Celebrităților.
Vă pricepeți la baseball.
Fenway Park.
Mi-ar plăcea să merg și eu acolo.
De câte ori pe an o duceați pe Diane la un meci de baseball?
Pe Diane n-o interesa sportul.
N-a vrut niciodată să meargă la un meci?
Nu-mi amintesc să-mi fi zis vreodată.
Din curiozitate, se găsesc greu bilete la Fenway...
Cum reușiți să le obțineți?
Soțul meu are abonament.
De când are abonament?
De 30 de ani.
Dar eu am fost căsătorită cu el doar 20 de ani.
Și Diane n-a mers la niciun meci?
Ce culoare avea rochia lui Diane la balul bobocilor?
Diane nu mergea la baluri, fiindcă nu mergea la liceu.
Niciun bal.
Ce sport făcea?
După cum v-am spus mai devreme, n-o interesa sportul.
- Mergea vara în tabără? - Nu.
- La piscina comunală? - Aveam piscina noastră.
- Cu cercetașele? - Nu.
Și ce făcea ca să-și umple timpul?
Iubea matematica. Era pasiunea ei.
O prefera în locul oricărui alt lucru.
Oricărui?
Doamnă Adler, cine e Paul Riva?
Era un băiat din vecini.
Haide! Nu era
doar un simplu băiat din vecini.
Paul a fost prima iubire a lui Diane, nu?
Nu mi se pare o definiție corectă. Nu.
Ce definiție i-ar da Diane?
Diane avea 17 ani pe atunci.
Nu știa nimic despre iubire.
Doamnă Adler, în ianuarie 1998,
Diane n-a fugit împreună cu tânărul Riva?
A constrâns-o el.
- Și unde s-au dus? - În Vermont.
- Ați sunat la poliție, nu? - Da.
- Pentru că o răpise? - Da.
Și unde i-a găsit poliția pe cei doi tineri?
V-am spus. În Vermont.
În orășelul Stowe din Vermont. Nu?
O stațiune.
Stațiunea Stowe Mountain.
O dusese la schi.
Răpitorii nu-și duc de obicei victimele la schi.
Dar Paul a făcut acest lucru
pentru că el și Diane erau îndrăgostiți.
Nu.
Și, când s-au întors, l-ați acuzat de răpire.
Ați intentat proces părinților lui,
până când Paul a încetat s-o mai sune pe Diane.
- E adevărat? - Da.
Și Diane nu l-a mai văzut
și nici nu l-a mai auzit de atunci pe Paul Riva.
Nu-i așa?
Din câte știu eu, așa e.
Și cum a reacționat?
A fost supărată o perioadă.
Și-a pierdut concentrarea.
Doamnă Adler, în martie 1999,
n-a încercat Diane să-și ia viața?
A fost un incident minor. Nimic important.
Am fișa de la spital în mână.
N-a fost nimic.
Diane nu era ca orice om obișnuit.
Era o fată extraordinară.
Iar oamenii extraordinari au probleme și nevoi particulare.
Nici nu vă imaginați ce capacitate putea să aibă.
Una la un milion.
Și eu ar fi trebuit să las acest lucru deoparte,
pentru ca băiatul care ne tăia iarba să facă o cucerire sexuală.
Înainte de a lua o astfel de decizie, puneți-vă în locul meu.
Aveam o răspundere
care nu mai ținea doar de relația mamă-fiică.
Cele mai mari descoperiri care au îmbunătățit viața de pe planetă
au provenit de la minți mai rare ca radiul.
Fără aceste minți, ne-am târî și acum prin mocirlă.
Și, dacă vreți să știți, domnule avocat,
la un an după incidentul cu acest băiat,
Diane mi-a mulțumit că am intervenit.
Și-a dat seama că făcuse o greșeală și mi-a mulțumit.
Diane a înțeles că nu avea dreptul să irosească harul primit.
Și nu s-a dat înapoi.
Și cred că, dacă ar fi azi aici, domnule avocat,
ar dezminți insinuările dumneavoastră nefondate
că ar renunța la un viitor strălucit și s-ar sinucide
doar pentru că mămica nu i-a cumpărat un camion roșu.
Nu mai am întrebări.
Domnule Adler,
unde lucrați în prezent?
Repar bărci.
Serios? În care port de agrement?
Nu lucrez într-un port. Sunt liber profesionist.
Deci n-aveți asigurare de sănătate.
Nu.
Cu o săptămână înainte de moartea surorii dumneavoastră,
cum vă câștigați existența?
Eram profesor.
Sunteți modest.
Erați profesor la Universitatea Boston,
nu-i așa?
Da, asistent de profesor.
Și ce predați?
Filozofie.
Adevăr și logică. Acest gen de lucruri.
Avocatul dumneavoastră a zis că motivul principal
pentru care ați luat-o pe Mary a fost faptul că sora dumneavoastră
și-ar fi dorit acest lucru. E adevărat?
Da.
Diane mai vizitase comitatul Pinellas?
Nu.
A zis că și-ar fi dorit ca fiica ei să se mute aici?
Nu.
Deci dumneavoastră ați hotărât s-o aduceți pe Mary aici, nu?
Diane era împotriva asigurării dumneavoastră de sănătate de la Universitatea Boston?
Din câte știu, nu.
Ar vrea ca fiica ei să aibă acces la servicii medicale?
Sigur că da.
Și ce faceți când se îmbolnăvește micuța Mary?
Reparați barca unui medic?
- Obiecțiune. - Acceptată.
Mary e considerată extrem de dotată la matematică.
Dar, în ceea ce privește nivelul ei de școlarizare,
merge în clasa întâi, nu-i așa?
Da.
Și ați refuzat o bursă la Oaks,
o școală specializată în educarea copiilor dotați?
Da.
Și credeți că Diane ar fi de acord?
Nu știu.
Mary avea un computer înainte să i-l dea doamna Adler?
Îl folosea pe al meu.
Domnule Adler, fiica lui Diane are propriul ei dormitor?
Nu.
Doarme într-un pat pe care l-ați cumpărat
- la mâna a doua? - Da.
Adevărul e, domnule Adler,
că nu ați venit aici pentru că asta și-ar fi dorit sora dumneavoastră
și sigur nu ați venit spre binele lui Mary.
Nu, a fost o chestiune personală.
Diane era o vedetă. Dumneavoastră nu erați.
Ea era în centrul atenției, dumneavoastră nu erați.
De-a lungul timpului, v-ați înfuriat. Și iată că vine Mary.
O ocazie minunată să fiți chit.
Ați dezrădăcinat copila și ați adus-o aici dintr-un singur motiv.
Ca să vă răzbunați pe mama dumneavoastră. Ați învinovățit-o de moartea surorii.
Nu, n-am făcut-o.
Iar Mary e doar o jucărie, nu-i așa?
Diane voia ca Mary
să fie un copil ca toți copiii.
Voia ca ea să aibă o viață.
Voia ca ea să aibă prieteni,
să se joace
și să fie fericită.
Știți care sunt consecințele plictiselii în cazul unui copil dotat, domnule Adler?
Acesta devine plin de resentimente și ursuz.
Mary nu e un copil furios.
Oare?
N-a lovit un copil în autobuzul de școală?
Unul 12 ani i-a pus piedică unuia de șapte. Ea i-a luat apărarea.
- I-a spart nasul băiatului? - Da.
Anul trecut, pe 16 octombrie, ați fost arestat pentru ultraj?
Doamne!
Trebuie să răspundeți la întrebare, domnule Adler.
Un bețiv tâmpit m-a atacat, și eu m-am apărat.
- Ce legătură are? - Ați stat închis o noapte?
Da.
Situația vă depășește complet.
O privați de multe lucruri pe fată.
Vă jucați cu viitorul ei,
și acum vi se oferă ocazia
- să vă purtați corect. - Avocatul are o întrebare?
Faceți o alegerea legitimă, domnule Adler,
- până nu e prea târziu. - Avocatul are o întrebare
- pentru clientul meu? - Da.
Am o întrebare.
Spuneți-ne, custodia permanentă de care beneficiați
e în cel mai bun interes al micuței?
Da.
Este.
Nu mai am alte întrebări.
Departamentul de cercetare
are o nouă ovație pentru Fred.
Fred m-a rugat personal să ți-o spun.
Hai s-o auzim.
P-E E-I! Atacă-i, Freddy...
Atacă-i!
Comunică departamentului că a nimerit-o.
Așa am zis și eu.
P-E E-I! Atacă-i, Freddy!
Vor să cădem la o înțelegere.
Highsmith m-a sunat azi-dimineață, la prima oră.
De ce a făcut-o? Nu înțeleg. În mijlocul...
Ascultă-mă, omule.
Mary s-ar găsi într-o situație de adopție temporară.
Nu.
- Frank! - Cullen, am zis nu.
Familia adoptivă nu va fi numită de tribunal.
- Încetează! - Putem alege
cireașa de pe tort.
Acceptată de ambele părți.
Ascultă-mă până la capăt.
În Tampa.
Eu am insistat, și ei au fost de acord.
La mai puțin de o jumătate de oră de casa ta.
Va merge la Oaks.
E o școală grozavă.
Și bunica va avea drept de vizită,
dar oricum ar fi avut.
Da? Când va împlini 12 ani, Frank, se poate întoarce la tribunal...
- Nu. - ...și poate decide
- unde și cu cine stă. - Nu înțeleg.
Parcă eram de aceeași parte.
De ce vii cu învoiala asta?
În afară de faptul că mi-o impune legea?
Ție îți place învoiala asta?
Îmi place foarte mult.
Ei cred că o să piardă.
Da.
Așa e.
Iar tu crezi că noi o să pierdem.
Da.
Cred, Frank.
Mă duc să-mi culc copiii.
Fac tot ce vrei tu să fac.
Dar, dacă-l lăsăm pe judecătorul Nichols să hotărască,
e de școală veche, Frank.
Îi place mama ta? Nu.
Îi place venitul ei?
Îi place asigurarea ei de sănătate? Casa ei?
Trebuie să mă crezi.
Am mai fost în tribunalul ăsta.
De o sută de ori.
Dacă e să dăm cu banul...
Uită-te la mine.
Dacă e să dăm cu banul,
moșul o să fie de partea banilor.
Așa că fă-mi o favoare, Frank.
Du-te să cunoști familia. Să vezi cum e.
Doar atât îți cer.
Piscină. Florida. Obligatoriu.
Docul e pe canalul Intracoastal.
Ceea ce e normal,
având în vedere că ne aflăm între coaste.
Am pus biroul aici, ca să-și poată face temele.
Da.
Iar aceasta ar fi camera ei.
Deși încercăm să te convingem că e casa potrivită
și că suntem persoanele potrivite,
nu vreau să crezi că suntem complet insensibili
față de sentimentele tale.
Acceptați o pisică în casă?
Sigur că da.
M-am gândit mult la cuvântul "compromis".
Pe de o parte, o școală de nivel superior,
pe de altă parte,
o familie adoptivă.
Pot să se uite la comedii împreună.
Pot s-o ducă la restaurantele Olive Garden.
Pot s-o învețe să spună "chiar deși".
Singura speranță e să-i fie mai bine decât unde era înainte.
Ei bine...
La revedere, Frank.
Hei,
vino încoace!
Sunt la doar 25 de minute de aici.
Nu mă lăsa aici, te rog.
- Te rog. - Nu.
Ascultă-mă, o să mergi la o școală nouă, mai bună.
Nu vreau.
Vreau școala mea jalnică.
- Îl ai și pe Fred. - Te rog.
Și o dată pe lună te poți întoarce la mine și la Roberta.
Vă vreau acum pe tine și pe Roberta!
Peste câțiva ani, dacă vrei,
poți să te întorci să locuiești cu mine.
Vreau să locuiesc cu tine!
Frank, mi-ai promis.
- Haide, nu face așa. - Mi-ai promis.
Știu.
Te rog, Frank. De ce mă părăsești?
Fiindcă așa îmi impune tribunalul. Știi bine.
Am discutat despre asta ad naus...
Am discutat despre asta. Haide.
- Hai, te rog. - Nu!
- Mary. - Nu!
Mary.
Nu! Nu!
Auzi, scumpo?
Nu!
Nu există o cale ușoară...
N-o să dureze mult, scumpete.
- Frank! - O să vezi.
Frank!
Nu mă lăsa!
- Știu că ți-e greu. - Te rog!
Nu! Ia-ți mâinile de pe mine!
- Frank! Te rog! - Știu că-ți vine greu.
- Vino înapoi! - Mary, știu...
Nu!
Frank!
Nu pleca!
Am nevoie de tine!
Fred are nevoie de tine!
Ai promis!
Nu!
Bună, acolo jos!
Nu știu ce e mai grav.
Să proiectezi o pompă care pierde apă
sau s-o plasezi unde nu poate ajunge nimeni.
Cum proiectezi ceva când știi că n-o să meargă?
Ori ești diabolic, ori sărit de pe fix.
După primele săptămâni, am știut
că trebuie să-i găsesc o familie adevărată.
Eram depășit de situație.
Și îmi ziceam zilnic: "O fac azi...
"O duc la protecția copilului."
Și în fiecare zi făcea ceva
incredibil de frumos.
Înmugurea micuța ei personalitate.
Era distractivă.
Era furioasă, era fericită, apoi
tristă.
Era dulce.
Nespus de amuzantă, fir-ar să fie.
Așa că am ținut-o cu mine.
Nu că ar fi în interesul ei.
Și nu că aș fi în stare să cresc un copil.
Un copil ce poate ar mai fi avut mamă,
dacă aș fi avut răbdare să observ că avea nevoie de mine.
Iar acum, după șase ani și jumătate,
am dus-o în sfârșit la o familie adoptivă. Și știi ceva?
A fost fantastic. I-a plăcut la nebunie.
Credeam că va fi un coșmar
cu reproșuri de părăsire și trădare. Dar se pare că a fost un succes nemaivăzut.
Sunt un erou, ce dracu'!
- Frank... - Nu, Bonnie.
Îți mulțumesc pentru tot ce ai făcut.
Dar...
- Salut. - Salut, Frank.
Avem o mică problemă.
Poftim?
Mary e bine,
dar e puțin abătută.
Da. Dă-mi voie să vorbesc cu ea.
Nu, stai puțin.
Nu e o idee bună.
Vizita ta e motivul pentru care se simte abătută.
Poftim?
Nu vrea să te vadă.
Îmi pare rău.
Era de așteptat.
Are nevoie de timp.
Lasă-mă cinci minute cu ea.
Dacă te las să intri
înseamnă că-i trădez încrederea, și avem o problemă și mai mare.
ANIMALE PENTRU ADOPȚIE
NUMELE ANIMALULUI ALES: FRED
Apel Bonnie
- Bună! - Bună ziua! Vă pot ajuta?
Da. Aveți un motan roșcat, cu un ochi, pe nume Fred?
Avem un motan cu un ochi, dar nu-i știu numele.
Unde e?
Nu știu. Azi era ultima zi când mai putea fi adoptat.
Nu puteți intra acolo!
Ce căutați aici?
I-am spus că n-are voie.
Bună, Fred.
Cine a adus pisica asta?
Un tip. A zis că e o problemă de alergie.
Evelyn.
- Frank! - Unde e Evelyn?
Evelyn? Mama ta?
- Da. - Kevin.
Evelyn e în casa de oaspeți.
Ascultă-mă. Îmi pare rău.
Frank, dă-mi voie să-ți spun că ne-a ajutat mult cu meditatorii.
- Mary era foarte rece. - Hei!
Știm cu ce vă confruntați. Vreți viața dinainte?
Duceți-vă înapoi în casă.
Ce cauți aici?
Hai, Mary! Mergem acasă.
Nu.
Încalci o proprietate privată!
Uită-te pe ăsta.
Hai, Mary!
- Vino. Hai. - Nu!
- Mary. - Mary!
Mary!
Mă duc eu după ea.
Gândește-te bine, cucoană.
DOVADA COMPLETĂ A EXISTENȚEI ȘI STABILITĂȚII
ECUAȚIEI NAVIER-STOKES DIANE E. ADLER
Mary!
Încetează!
Nu! Dă-mi drumul!
Nu!
- Nu! - Termină, Mary!
- Termină! - Nu!
- Vino încoace. - M-ai mințit!
Știu!
- Nu! - Încetează!
Iartă-mă.
Am greșit. Îmi pare foarte rău.
Mi-ai promis.
Știu.
Ai promis.
Știu. Iartă-mă.
Ai zis că nu mă părăsești.
Am făcut o greșeală.
Îmi pare rău.
Am fost așa de tristă...
Mi-a fost dor de tine.
Și mie mi-a fost dor de tine.
L-au luat pe Fred.
Nu.
E bine.
L-am luat înapoi. E acasă.
Poftim?
E la noi în apartament. L-am dus eu.
Pe bune?
Da. Se joacă cu mingea de ping-pong.
De ce m-ai lăsat acolo?
Fiindcă am crezut că nu sunt bun pentru tine.
Și-apoi am avut o iluminare.
Dacă Mary e o ființă
incredibilă, inteligentă și dulce
înseamnă că mă descurc bine.
Zâmbești.
Roberta!
Scumpa mea.
Alt șiretlic n-ai găsit?
- Unde se duc? - Nicăieri.
Încă nu.
Voi doi, afară!
- Ce e asta? - Vrei să știi
cum mi-a spus că a rezolvat-o?
Ce înseamnă această minciună inadmisibilă?
M-am dus la ea și am găsit-o pe covor,
cu copilul în brațe. Și știi ce mi-a zis?
Recunoaște că e o invenție a ta.
- A zis: "Și acum ce fac?" - Nu.
- Nu e dovada completă... - Ba e.
Nu! Nu e! Nu se poate!
Evelyn, încetează!
O iau eu pe Mary și o cresc așa cum cred că ar fi vrut Diane.
- Mai vedem. - Îmi dau seama
că nu e un copil obișnuit, dar și Einstein a învățat să meargă pe bicicletă.
Să zicem că Diane nu mi-a spus, ceea ce e o prostie...
Dar e una din problemele mileniului. Ar fi spus-o lumii întregi.
De-aia nu ține șarada ta.
Dacă ar fi rezolvat ecuația, ar fi publicat-o.
Diane mi-a dat instrucțiuni clare.
Că o voi publica exclusiv post-mortem.
A murit acum șase ani.
Nu se referea la moartea ei.
Am încercat s-o fac să se răzgândească.
Dar știi cum era Diane când își punea ceva în cap.
Am sunat la institutul MIT.
Shankland ar da orice s-o publice cu tine.
Așteaptă telefonul tău.
O să-ți petreci următorii ani din viață
demonstrându-i veridicitatea.
N-o să ai timp pentru fată.
Și dacă refuz?
Trec la planul A.
Aștepți să mor eu?
Știu că Diane era dificilă.
Știu că era mereu furioasă.
Dar a ieșit ceva bun din toată povestea asta, Evelyn.
Are nevoie de tine.
Ești cea mai potrivită pentru așa ceva.
Acceptă.
Se pare că Diane nu voia să mă ocup de problema asta.
Diane nu era întotdeauna chibzuită.
Mă găsești afară.
Să-mi spui ce ai hotărât.
DA!
Ați sunat la departamentul de matematică de la MIT.
Dacă știți interiorul, puteți să-l formați.
Dacă doriți să vorbiți cu un operator,
vă rugăm să rămâneți pe fir și va răspunde cineva imediat.
Bună ziua, departamentul de matematică MIT. Cu cine să vă fac legătura?
Alo? Îmi pare rău. Nu vă aud bine.
Nu!
Da. Vă aud.
Vă pot ajuta?
Da.
Cu doctorul Shankland.
Îmi pare rău. Nu vă aud.
Puteți vorbi puțin mai tare?
Alo?
Evelyn Adler,
aș dori cu Seymore Shankland, vă rog.
Vreau să observați că, atunci când calculăm P din N,
în care N congruent cu patru modulo cinci,
rezultatul e un multiplu de cinci.
Primul care a observat acest lucru a fost Srinivasa Ramanujan.
La începutul secolului al XX-lea,
a demonstrat că era cazul tuturor
numerelor congruente cu patru modulo cinci.
Așa că a demonstrat că P din cinci N plus patru
e congruent cu zero modulo șapte
și că P din unsprezece N plus șase e congruent cu zero modulo unsprezece.
În regulă?
Conduci ca o bunicuță.
Suntem în Florida. Mă adaptez.
Cum a fost la școală?
Distractiv.
Nu distractiv ca la școlile normale,
dar interesant.
Ce carte e asta?
Discurs asupra metodei. Rene Descartes.
Despre ce e?
Despre existență
Existență?
Da. "Cuget, deci exist."
Normal că exiști. E evident.
Mă gândesc la Fred, deci exist.
Cogito ergo Fred?
E un tip, un mascul mare.
Și un singur ochi el are.
Fred, Fred!
Freddy, Fred!
Am ajuns.
Așteaptă să opresc mașina!
Păi, oprește odată!
Traducerea și adaptarea: Aurelia Costache (Retail)
Revizuire: muLineZu