DrSi predstavlja VOJNA Z DEDKOM
DOBRODOŠEL, 6. RAZRED (V PEKLU)
To leto bo za en drek. –Kako pa veš to?
Ups, to se je zgodilo.
Takšen občutek imam.
Lani smo bili kralji.
Peti razred. Vladali smo šoli.
Letos nas nihče ne mara. –To je res.
Govori zase, jaz bom v redu. Dobivam brke.
Ne vidim jih.
Ne. –Nikomur ni huje kot meni.
Vidite tisto punco?
Ob vsaki priložnosti me bo mučila.
Samo malo, ni to tvoja sestra? –Ja.
Vsaj svoje sobe imate. Moj dedek je ukradel mojo.
Tvoj dedek se je preselil k vam? Kdaj pa?
Ko je oropal trgovino.
Vam lahko pomagam, gospod? –Pomagajte mi najti Marijo.
Marija je odšla. Samopostrežno blagajno imamo.
Veliko hitreje in bolj učinkovito. Všeč vam bo.
Bo ceneje, ker sam opravljam vse?
Vsak dan imamo popuste, gospod.
Vsak dan? –Ja. –Spravi se stran. –Seveda.
Skenirajte svoj izdelek. –Govorim z robotom.
Skenirajte svoj izdelek. –Sem že.
Da vidimo, če to deluje.
Skenirajte svoj izdelek. –Zelo dolgočasen si.
Skenirajte svoj izdelek. –Seveda.
Gospod!
Gospod, ustavite se.
Pomagal vam bom vstati. –Moja noga! Pojdi stran!
Poberi se! Upokojenec sem. Spravi se stran!
Znam judo. –Poberi se!
Pustite starega človeka pri miru!
Vaša trgovina je zanič. –Ste zmešani? Nehajte!
Že vidim. Radi bi se tepli.
Je to vse, kar zmorete? To je bolelo.
Tu je moja punca. Ni ti bilo treba priti, v redu sem.
Kaj se je zgodilo s poštnim nabiralnikom?
Neki idiot se je znesel nad njim.
Sranje.
Spet voziš, kajne, ati? Izgubil si vozniško.
Nisem je izgubil, pozabil sem jo podaljšati.
Ponoviti moram test, kar je butasto,
ker vozim več kot 50 let. Naj umrem od lakote?
Not pridem.
To se ne more dogajati.
Ne skrbi, ne grem več v tisto trgovino.
Mislim na to, da grem iz službe zgodaj
in se peljem dve uri v obe smeri, da te preverim.
Nisem te prosil, da prideš!
Ti nisi, policija je. Rada bi ti stala ob strani,
a mogoče je čas, da razmisliva …
Ne bom se preselil. Zgradil sem to hišo
in umrl bom v njej. Ne boš me dala v dom.
Kaj pa, če bi bil naš dom?
Si zmešana? Sorodniki smrdijo kot ribe po 3 dneh. Nora ideja.
Pobili se bomo, ne bo šlo. Oprosti.
Ati!
Tudi jaz jo pogrešam.
To se ne bo spremenilo,
če se preselim iz moje hiše v tvojo.
O, bog.
Mogoče bi jo lahko pogrešala skupaj.
Mogoče, samo nimaš sobe. Kam bi me sploh dala?
Podstrešje? Ni šans!
Ne delaj scene. Edina izbira je.
Ata! Če je tako, potem sploh ni izbira.
"Izbira" pomeni, da lahko izbereš
med dvema stvarema. To pa je ena.
Razen če bom spal na vrtu in me bo pojedel medved.
Ne bodi tako dramatičen.
Tvoji sestri si že delita sobo.
Sara mi je povedala.
Vem, da pretirava … Ne, ti nehaj.
Samo malo.
Kaj dogaja?
Podstrešje nima kopalnice, dedek pa ne mara stopnic.
In klet … –Je klet.
Kaj?
Moje Jordanke! Nove vezalke imajo.
Peter, rabiš pomoč pri selitvi gor?
Spravita se ven, to je še vedno moja soba. –Ne za dolgo.
Pojdita stran! Gremo!
Peter, vem, da ni idealno,
a mi smo družina, ki se odreka.
Včasih velika odrekanja.
Ljubček, podstrešje je večje od te sobe.
Ko se vseliš, bo tisto tvoja nova soba.
Ne bo. Podstrešje bo, kamor damo stvari
in jih pozabimo. Kot naš TV ali očetovo kolo za telovadbo.
Res je.
Kaj? Saj telovadim. Glej na to kot nov začetek, prav?
Vse bomo počistili in položili nove tapete.
Lahko boš očistil svoj akvarij z želvami.
Všeč jim je tako. Imajo svojo zasebnost.
Ti je še prav, ljubček? –Ja.
Dedi!
Dedi je tu, dedi je tu, dedi je povsod.
Kako lepo je, ko pride dedi. Hej!
Ne pozabi: nočemo preplaviti dedka.
Naj se najprej vseli.
Ob večerji bo dovolj časa za pogovor, prav?
Ne bo me tukaj. –Kaj? –Učim se z Russlom.
To še vedno pomeni učenje, ne? Ni sleng za kaj drugega?
Ne, ata, samo učenje je. Mama je že dovolila.
Dedi! –Jenny!
Ne prevrni ga.
O, bog.
Zdravo, dedek. –Živjo, ljubica.
Ed. –Artie.
Kje je tvoj brat? –Peter?
Peter? –Peter?
Pomagajmo dedku s prtljago. –Dobro. –Bom že.
Prav, bom pa vzela kovček.
Spet mi je rekel "Artie".
Prosim, Arthur, to ni lahko zanj.
Zdravo, dedi.
Tu si. Poglej se.
Rasteš hitreje kot trava.
Lepe superge.
Hvala. Ti je všeč soba?
Lepo je videti. –Ker tudi je.
Najlepša soba v hiši.
Vem, dečko, nisem hotel, da bi bilo tako.
Včasih se moreš v družini tudi odrekati.
Res je, prav imaš.
Včasih te sploh ne vprašajo.
Sva že dva.
Pazi na deščice, niso ravne.
Si bom zapomnil. Hvala, dečko.
Se vidiva kasneje, dedi.
Kadar koli me lahko obiščeš na podstrešju.
Srhljiv prostor, kjer so pajki in miši.
Peter! –Saj nisem!
Pa sva tu.
Oropali so te, stari. –Ne, napadli.
Najslabše je, da se ne smem pritoževati.
Očitno se pritožuješ cel čas, Peter.
Mislim doma, ker je star in ga imamo vsi radi.
Ne smeš dovoliti, da sovražnik zavzame bazo.
Moraš se boriti za svoje pravice. –Nimam jih.
Vsi jih imamo. So v …
Nečem nezemeljskem. Ima zveze z iskanjem sreče. V ustavi je.
To bi bilo super, če bi živel v Severni Ameriki.
Avenija Burlington 153 je očitno v Severni Koreji.
So tvoji starši to vedeli, ko so kupovali hišo?
Kaj?
Jaz ne bi prenašal tega.
Zahteval bi nazaj svojo sobo ali pa bi bila vojna.
Kaj misliš s tem?
Naj napade svojega dedka?
Napad na skrivaj, Emma.
Ne more se boriti na običajni način, ker je dedek močan,
velik in izkušen, Peter pa šibek, majhen in neumen.
Slab prijatelj si. –Zdravo, Steven.
Mama pravi, da obuj natikače, ko se boš tuširal po telovadbi.
To ni kul, Lisa.
Moj brat ima glivice. Zelo ogabno in nalezljivo.
Nalezljivo? –In ogabno.
Samo na šestih prstih na nogi imam to.
To je dosti prstov.
Živjo, dedi. –Zdravo, ljubica.
Bi se igral? Imam Jelenji tek,
Božičkov svet, 1–2–3 božično drevo.
Mogoče, samo ne zdaj, prav?
Bi rad gledal film? Imam Snežaka.
Ne, hvala. Mogoče jutri, dobro?
V redu.
Kaj je narobe z dedijem?
Zakaj? Kaj se je zgodilo?
Ničesar noče početi.
Samo skozi okno gleda, kjer je tisto mrtvo drevo,
ki ga hoče očka porezati, vendar ne sme uporabljati žage.
Očka lahko kadar koli uporablja žago, prav?
Odločil se je, da bo počakal, dokler mama ne dovoli.
Vse bo v redu z dedkom. Samo utrujen je
in misli na babico. V redu bo.
Dobro.
Spravi se stran!
Sovražim svoje življenje.
Daj no.
Vojna napoved.
Ko v toku dogodkov nekdo ukrade
sobo druge osebe, ni druge izbire kot vojna.
Imaš 24 ur, da mi vrneš, kar je moje,
ali pa nosiš posledice. Skriti bojevnik
Lepa pisava.
Sploh ni slabo, samo prilagoditev je …
S kom govoriš? –Jerry je, ne bom dolgo.
Ne, res bi rad, pa ne morem.
Obtičal sem tu. Ja. –Zdravo, Jerry. Sally tu.
Hej. –Ni obtičal tu. –Kaj delaš?
Pripeljala ga bom na poti v službo. Se vidimo.
Adijo, Jerry.
Zdaj mi boš pa urejala termine za igranje?
Mi boš spakirala kosilo z majhnim sporočilcem?
Sporočilo bi rad? Mogoče ti ne bo všeč, kar piše na njem.
Drugič ga bom obiskal, nisem pri volji.
Že dolgo nisi videl Jerryja.
Zdaj živiš blizu, lepo bo.
Ne morem in nočem. Imam opravke.
Popraviti moram luč v sobi. Artie jo je namestil obratno.
Si. –Pojej. Greva čez 15 minut.
Ja, mama. –Kako gre, dedi? Si dobro spal?
Kot top, hvala. Nimate nobenega časopisa?
Imamo.
Izvoli. –Ne morem brati tega.
Povečaj si.
Točno, ja.
Jenn … –Kako preživi? Ničesar ne je.
Nimam pojma. Ne zamujaj, Peter.
Dobro. Torej? Nobenih nočnih mor?
Jaz? Ne. –Nespečnost?
Samo osem besed imam na zaslonu.
Se nočeš o ničemer pogovoriti z mano?
Vse je izginilo. Ne vem, kaj sem storil.
Peter, greva!
Lahko se pogovoriva kasneje, če tako želiš.
Lepo se imej.
Sploh se ni odzval? –Niti besede. Kaj mu je?
Kaj je tebi, Pete?
Daj no, vojne ne začneš s sporočilom.
Mogoče ga še ni prebral.
Pa ga je. Imel ga je na mizi.
Morda je pozabil, kaj je prebral? Starim se to dogaja.
To se dogaja tebi, Steve.
Ups, to se je zgodilo …
Bistvo je, da si izgubil element presenečenja.
Napasti moraš takoj.
V nahrbtniku imaš čili. –Ve. –Ja.
Zdravo, Steven. –Bog, ne.
V maminem avtu si pozabil svoj zobni aparat.
V njem je očitno ostal del čokolade.
Vsaj upam tako.
Se vidiva pri večerji.
Dobro je, čokolada je.
Napreduješ, Arthur?
Seveda, če imaš rada velike škatle.
Velike škatle so zgradile to podjetje.
Ja, res je.
Si prepričan, da je to profil Walmarta?
Walmarta? Mislil sem, da je to za Kmart.
Walmart je.
Se opravičujem. Zadnje čase imam dosti stvari v glavi.
Tast se je preselil k nam, tako da …
Kaj pa vem. Mislim, da me ocenjuje.
Misli, da delam za podjetje, ki sesa duše
in jih ne zanimajo interesi in skrbi
njihovih zaposlenih.
Zabavaj se. –Naj kar grem peš domov?
Lahko, če tako želiš. Ali pa uporabi to.
Telefon že imam.
To ni telefon. Sploh ne vem, kaj to je. Vzemi ga.
To je prevoz, ki se imenuje "Lift".
Če bi rad šel domov, samo potegni in nekdo bo prišel pote.
Ne rabiš denarja in z nikomer ne rabiš govoriti.
Samo potegni.
Adijo, oči. –Točno, ja.
Pozdravi Jerryja. –Bom.
Presneto, to je vse tvoje? To so sanje vsakega študenta.
Se hecaš? Noben študent si ne more privoščiti tega.
Samo miza za biljard stane 6 tisočakov. –Vse uporabljaš?
Seveda.
S čim bi rad začel? Biljard? Uteži? Nogomet?
Kaj, za vraga, pa je to?
Enokolesnik. Zelo zabavni so.
S tem se dejansko voziš? –Pa še kak!
Legendarno!
Moral bi me videti.
Hej, Jerry! Oprosti, nisem vedel, da imaš obisk.
To je moj stari prijatelj Ed. –Zdravo, Danny.
Me veseli. Torej, gremo na sprehod? –Ja.
Dobro. Maserka mi je rekla, da če ta teden naredim
10.000 korakov, se dobiva na kavici.
In vesta, kaj to pomeni.
Kava?
Ja, kava.
Jutro, dame. –Resno, stari?
Te joga hlače me ubijajo. –Zakaj to delaš?
Kaj? Mislijo, da sem luštkan.
Ja, kot "glej starce, ki mislijo, da imajo šanse."
Dober ulov sem.
Dobro penzijo imam. Čez 2 leti bom lahko smučal zastonj.
Smučaš?
Ne, ne smučam. Jutro, lepo jutro.
Kako si? Čudovito.
Lepo, lepo. Naslednjič omeni penzijo.
Nikoli ne boš smučal. Kako je pri hčeri, Ed?
Gre. Dala mi je vnukovo sobo, kar mu ni preveč všeč.
To mi je poslal sinoči.
"… ni sobe … ni izbire … posledice".
Kako si se odzval?
Nisem se.
Kar pustil boš? –Moraš se odzvati.
Ta agresija ne bo veljala. Semper fi.
Nisem vedel, da si marinec. –Saj nisem. Samo pravim.
Otrok je. Navaja se, tako kot jaz.
Njegov dedek sem, ničesar ne bo storil.
Kaj pa govoriš? Nekaj moraš storiti …
Ljudje, ki kradejo sobe, ne morejo spati v miru.
Peter? Hej, Peter.
Dedi, si to ti?
Ja, veš, da sem jaz. Veš, koliko je ura?
Za spanje?
Sredi noči je. Ni smešno. Nimam rad,
če kdo izvaja trike na meni, tudi če je moj vnuk.
Ni trik, vojna je.
Z družino ne greš v vojno,
za to rabiš sovražnika. To nisem jaz.
Imaš mojo napoved. Zakaj nisi ničesar rekel?
Ker sem upal, da je šala.
Ni šala. Nekaj si mi vzel in to hočem nazaj.
Dobro, zaspi nazaj. Povedal si svoje.
Tega je zdaj konec.
Se vidiva zjutraj, ki je že skoraj tu.
Dedi? Rad te imam.
Tudi jaz tebe, dečko.
Vojna se nadaljuje.
Živjo, dedi. –Zdravo, Jenny. –Lahko vstopim?
Zakaj pa ne. –Ko je Peter živel tu,
sem se lahko samo pritihotapila. –Pridi, pridi.
Kaj lahko storim zate?
Ničesar, samo radovedna sem.
Veš, da imam kmalu rojstni dan? –Vem.
Dobro, želela sem se samo prepričati.
Kaj je to? –To so frnikole.
Lahko dobim eno?
Seveda, če boš skrbela zanjo. Zelo posebne so.
Niso magične.
Ljudje pravijo, da so stvari magične, pa nikoli ni tako.
Nisem rekel, da so magične,
so pa posebne. Pridi sem.
Se spomniš, kako sem gradil hiše?
Ja, samo takrat se še nisem rodila.
Tako je, ni te še bilo. Ko gradiš hišo,
vedno najprej koplješ.
Iz nekega neznanega razloga vedno najdeš frnikole,
ker se povsod kotalijo in se zlahka izgubijo.
V vsakem temelju, ki sem ga izkopal,
sem našel kakšno frnikolo. Ugani, kaj naredim z njimi. –Kaj?
Obdržim jih. Če prešteješ vse frnikole,
boš vedela, koliko hiš sem zgradil.
To je dosti hiš. –Dolgo sem delal.
Zakaj ne delaš več?
Ker sem upokojen. –Kaj je to?
Ko nehaš delati, da lahko delaš druge stvari.
Z babico sva imela velike načrte,
včasih pa se stvari ne izidejo.
Lahko zdaj dobim frnikolo? –Seveda.
Pazi, ljubica.
Si v redu, dedi?
Ja, samo malo počivam.
Lahko vseeno dobim frnikolo? –Vzemi, kar hočeš.
Ne, ne.
Kaj je ta hrup zgoraj?
Dedi je izgubil frnikole.
Pridi v mojo sobo. Takoj.
Želel si me videti? –Ja, vstopi. Zapri vrata.
Sedi.
Veš za tisti kozarec s frnikolami, ki sem ga imel?
Ne. Kako naj vem, kaj imaš
v svoji sobi, ki je bila moja?
Zelo dobro, zelo smešno.
Vsi obožujejo zabavne otroke. Mislil sem, da je konec.
Mami in očetu povej, da bi rad zamenjal
sobo z mano, pa bo konec.
Si res želiš vojne? Ker sem bil v eni.
Ni tako kot video igre. Vsi so ranjeni, tudi če zmagaš.
Hočem samo to, kar je moje. –Tako, da se igraš z ognjem?
Ne igram se.
Pošteno. In kakšna so pravila spopada?
Kaj?
Pravila spopada, kaj je dovoljeno in kaj ni.
V vojni ni pravil. –Ja, pa so.
Prvo pravilo: brez nenamerne škode
civilistom ali njihovi lastnini.
To pomeni, da ne smeš ogroziti staršev ali sester.
Se strinjam. –Drugo pravilo: ne govori drugim.
PRAVILA OBNAŠANJA
Mož na moža, to je med nama. Brez izdaje.
Se strinjam. –Dobro, podpiši.
Izpolnila se ti je želja, "skriti bojevnik".
Dobro, "stari vojak".
Od zdaj naprej se pazi.
Džungla, kjer so velike in male živali,
eksotične in bizarne, sobivajo na istem območju.
Njihova igra je preživetje. Na kocki je življenje.
Tiste, ki udarijo prve, preživijo,
tiste, ki spijo, bodo kosilo.
Prav.
Kaj je to?
Tekoča pena, ki se hitro suši.
Ubil ga bom. Ne zafrkavaj se z mano, ti mali …
Misliš, da si prebrisan?
Potem si se pa uštel, prijateljček.
Še žal ti bo, obljubim ti.
Misliš, da si prebrisan? Niti približno!
O tem se ne bo govorilo.
Nimam pojma, o čem govoriš.
Dobro ti gre, dedi.
Hvala, ljubica. Dobra učiteljica si.
Zakaj imaš tako rdeč obraz? –Kaj pa vem.
Mogoče sem alergičen na nekaj v tej hiši.
V kremo za britje grem. Hočem reči, šolo.
Peter, je to tvoja mapa?
Ja, hvala.
Lepo se imej v šoli. Rad te imam.
Pete, kako gre tvoja čisto nepotrebna vojna?
Slabo. Celo noč sem bil pokonci, nisem mogel spati.
Driska?
Kaj? Ne. Moj dedek.
Tvoj dedek ima drisko?
Ne, v tej zgodbi ni driske.
Storil sem to, kar si rekel, in večkrat sem ga zadel.
Zjutraj sem mu dal v kavo vročo omako.
Do zdaj še ničesar.
Stari, tvoj dedek dela s specialci.
Psihološki spopad.
Ali pa je samo odrasel.
Peter? Če si se nehal pogovarjati,
bi nam lahko prebral esej o poletnih počitnicah?
Seveda.
Moje poletne počitnice od Petra Deckerja.
To poletje sem imel najboljše počitnice doslej.
Vozil sem se s kolesom in se nisem tuširal,
dokler nisem smrdel kot opičja rit.
Beri dalje, Peter. Nadaljuj.
Nočem, to ni moj … –Beri.
Ugotovil sem, kako zamrzniti svoje prdece v vrečki.
Nisem tega napisal.
Sedi. Se vidiva po pouku.
Specialci.
Amater.
Kaj se dogaja tu?
Ničesar, samo …
Prinesel sem ji vaje za besedni zaklad. –Resno?
Besedni zaklad.
Russell, pojdi! Mia, ostani.
Nimamo pravila,
da fantje niso dovoljeni, če si sama doma?
Ne delaj iz muhe slona. Ničesar nisva delala.
Misliš, da nisem bila tvojih let? –Težko verjamem.
Resno? –Ja. –Ker si … –Kaj? –Res si …
Povej.
Vaje za besedni zaklad se res obrestujejo.
Kaj, za vraga …
Če ne bi začel, se to ne bi dogajalo.
Dobro me je.
Dobro sem ga. Lepilni trak na vratih,
kot da ne bi videl tega že od daleč.
Začetnik. –Trak na vratih.
Pazita, udaril bom. –Se že umikam.
Preskočimo to luknjo. –Dobra ideja.
Zanima me, kako gre dedku pri golfu.
Moje superge!
Stari, mislim, da je tvoj dedek nindža.
Moje superge.
Prvič? –Na žalost, ne.
Ste vohun ali kaj podobnega?
Ne, samo prelisičil bi rad svojega vnuka.
V vojni za sobo sva.
Pravkar sem se preselil k hčerki …
Ne recite ničesar več, drugače bom morala pričati.
Ne bom.
Pomoč rabite. –Še enkrat bom poskusil.
Daj, no. Kaj delam narobe?
Ne, ne. Ne bom vam pomagala. Tako se ne boste naučili.
Ste strogi z mano, kaj?
Saj gre.
Avtomobili, kot je ta Volkswagen iz leta 1974 …
Mi smo imeli takšnega, se spomniš? Zamenjal si sklopko.
Kako naj pozabim? Vztrajnik si mi vrgla na prst.
Sam si kriv, ker si me zamenjal za sina.
Bi kdo gledal kaj drugega? Na primer Netflix?
Vremensko napoved? Nakupovanje od doma?
Kako je Grinch ukradel božič. –Dobra ideja.
K Skylerjem grem. –Kaj, zdaj?
Ja, učila se bom.
Hočeš, da grem na dober faks ali ne?
Dobro, adijo.
Vem, da se bo dobila z Russellom.
Kaj? –Me ne zanima. –V vsakem primeru boš povedal.
Dobro.
Ne prepiraj se z njo glede njenega fanta.
S tabo sem porabil 2 leti.
Ko si začela hoditi z Artiejem. –To ni res, ne spomnim se.
Jaz pa se, bilo je obupno. –Cel čas sem bila doma.
Pogovarjala si se z mamo, z mano pa komaj kdaj.
Resno? –Ja.
Oprosti, očka. –Ni treba, jaz sem bil kriv.
Mislil sem, da ni dovolj dober zate, dokler nisem ugotovil,
da to ni bistvo. Ti si mislila, da je.
Zdaj se dobro razumeta.
Ker nisem več idiot.
Nikoli pa ne bom dobil nazaj tistih 2 let.
Cenim to, Ed.
Ni kaj, Artie. Resno mislim, iskreno.
Ne pa glede tvoje kariere.
Kaj? Očka!
Nič proti Artieju, a ljudje, ki izgubijo svoje sanje
in se zadovoljijo z manj, niso ravno srečni.
Resno? Mislim, da imajo ti ljudje varen dohodek.
To jim omogoča, da sprejmejo starejšega tasta.
Ime mi je pa Arthur. Pridi ljubica, greva spat.
Lahko noč, ljubica. –Noč. –Lahko noč.
Mislila sem, da nisi več idiot.
Oprosti.
Ničesar ne morem sestaviti, vse vijake je vzel.
Zdaj spim na tleh.
To je zelo smešno. –Ja, haha.
Stari, mogoče se boš moral sprijazniti,
da je tvoj dedek pametnejši od tebe.
Billy, lepa kača. –Hvala.
Steven, tvoj pes je spet grizel tvoje spodnjice.
Te niso moje.
Resno? Na pasu piše "Kapitan Steve".
Spravi se ven! -"Kapitan Steve".
Vidiš? Zelo enostavno je. –Ja. Hvala, ljubica.
Zdaj pa lahko greš. Hvala za pomoč.
Tako se govori.
Vem, kaj bi lahko storil, Peter. –Kaj?
Lahko bi uporabil svojo mentalno energijo, ki jo
uporabljaš za trike na dedku, da popraviš trojko pri matematiki.
Koga briga matematika? To je pravo življenje.
Pravi deček, ki gradi grad v video igri.
Petersburg ni grad, palača je.
In po treh letih gradnje je skoraj končan.
Preveč enostavno.
O, ne.
Potem pa poglej, če se luč prižge.
Ne, ne, ne! –Vsak začetnik to ve.
Kaj, za …
DEDKOVI KEKSI
Si prinesel? –Imaš denar?
Ne rabiš šteti.
Ne dvomim, Pete.
Peter, ni smešno!
Pridna punca.
Delaj, kar hočeš.
Samo sem bom šel.
Enega si bom vzel, Eddie.
Tam ostani, tam ostani.
Kaj je to? –Ogrlica za nujne primere.
Kaj? Tako kot tiste iz reklam?
To naj nosim? Ne pride v poštev. Ni šans.
Lahko jo nosiš pod majico in nihče je ne bo opazil.
Ne vidi se je. –Če je ne boš nosil zase, jo nosi zame.
Če pa je ne rabim. –Resno? –Ne rabim je.
Ker Arthur pravi,
da se čudno obnašaš.
Resno?
Po pravici povedano nisem rekel čudno.
Rekel sem zmedeno.
Zmedeno. –Očka, je tako težko verjeti,
da naju skrbi zate? Verjetno je sploh ne boš rabil.
Točno tako, ker je ne bom nosil.
Pomirilo bi me, če bi vedela,
da s pritiskom na gumb dobiš pomoč, če jo rabiš.
Prosim. –Prosim.
Lepa ogrlica, dedi. –Pazi se, prijateljček.
Takšnega si ga našel?
Ja. Zaskrbelo me je, ko ni bil dosegljiv na spletu.
Moje življenjsko delo je uničeno.
Jaz vidim samo ruševine.
Uničil je Petersburg.
Več kot tretjino svojega življenja sem ga gradil.
3/12 je pravzaprav točno 25 odstotkov,
kar je manj kot tretjina tvojega življenja.
Tako pač je.
V redu je, stari.
Prav sem imel.
Mali prihaja k sebi.
Oba obljubita, da bosta uporabljala samo besede?
Obljubim. –Zakaj to delamo tako?
Ob mirovnih pogajanjih rabiš nevtralnega posredovalca,
drugače je samo dretje. –To je neumno!
To bova storila. Rabil sem 5 minut,
da sem se usedel na ta stol in ne bom se vstal.
Dedi je obljubil. Zdaj moraš še ti.
Dobro, obljubim.
Priznam, da se je sovražnost
zaostrovala bolj, kot sva predvidevala.
Ne drezaš v tuj računalnik. To ni kul!
Tako je pač v vojni, dečko.
Vojna! Samo svojo sobo hočem nazaj! –Brez dretja.
Ne derem se, on se dere. –Opraviči se dedku.
Je že v redu, ljubica.
Rada te imam, dedi. –Tudi jaz tebe.
Nehaj! –S čim? –Kaj se dogaja tu? –Nič.
Morala bi biti nevtralna! –Sploh ne vem, kaj to pomeni.
Ne smeš se obnašati, kot da imaš njega rajši.
Če pa ga imam rajši. Dal mi je keks.
Sliši se slabše, kot je. Dan je bil keks,
a dolgo pred načrtovanjem tega pogajanja.
Čokoladna rezina, moja najljubša.
Tudi moja.
Dovolj imam. Mir je odpovedan.
Brez dretja. –Utihni!
To je slaba beseda. –Peter.
Lahko zdaj dobim svoj drugi keks?
Peter, prosim, počakaj. Keks je morda vplival
na posredovalca, kar je bilo morda neprimerno.
Morda? –Po pravici povedano si tudi sam vstopil
svojeglavo v pogajanja. Miru nisi dal priložnosti.
Kako le? Uničil si Petersburg.
Točno to sem ti želel povedati na začetku.
Vojna ni igra, Peter.
Samo otroci, bedaki in generali mislijo tako. Vojna boli.
Vojna rani, ubija in povzroča bedo. To morava končati.
Kako?
Kaj praviš na zadnje tekmovanje in zmagovalec dobi vse?
Kakšno tekmovanje? –Ne vem, ti izberi.
Storil bom vse, kar želiš, potem pa bo tega konec.
Kar koli želim? –Kar koli želiš.
Dobro.
Ni zmenek, rabimo samo četrtega člana v ekipi,
to pa mora biti ženska in ne poznam nobene druge.
Samo malo. Hočete, da pomagam
vam in vašim kolegom premagati vnuka,
ker ne znata živeti skupaj pod eno streho?
Če poveste tako …
Zraven sem. Moja vnukinja je včasih prava nadloga.
Sveta marička, konec je z nami.
Samo ustrahovanje je, Danny.
Ne pokažite jim straha, s tem se hranijo.
Kot mladi dinozavri so.
Točno, dinozavri.
Še sploh poznate pravila med dvema ognjema?
So sploh imeli to igro v 19. stoletju?
Obstajajo pametnjakoviči, to pa vem.
Zapomnite si, ne ciljajte v glavo.
In moda. Ne ciljajte v jajca. –Kar je rekel.
Upam, da imaš poleg lepilo, ker ti bo šla proteza.
Velike besede za dojenčka. Ti najprej zamenjam pleničko?
Ne bi tebi?
Moški. –Ne govori.
Všeč ti bo podstrešje, dedi.
Bova še videla, dečko.
Začnimo! –Pa začnimo.
To!
Zdravo. –Tecite za življenje!
Streljaj!
Že obžalujem, da sem se vpletla v to.
Na tleh sem.
Rekli smo brez glav. –Sori, zgrešil sem.
Konec igre. Ekipa najstnikov: ena.
Ekipa upokojencev: nič.
V ušesih mi zvoni. To je barbarsko.
Spravi se k sebi, Danny. –Kdo je to?
Pridite bližje.
Prehitri so za nas.
Igrati moramo svojo igro, če želimo zmagati.
Je tako? –Ja. –Dobro, imam idejo.
Druga igra. Na mesta.
Zgrabite jih!
Streljaj!
Zdaj pa si v težavah.
Bum!
Dva prijema in zadetek. Vi trije ste zunaj.
Dajmo, mrlič. Zadeni me.
Če ni to g. Glavca.
V moda. –Sori, zgrešil sem.
Konec druge igre. Izenačeni smo. Zadnja igra.
Si v redu? –Pridi.
Na mesta.
Kaj pa dela? –Danny.
Prava žival si.
Pa še kak. Čigava hiša je to? –Naša!
Ja! –Dajmo.
Jerry, kaj se je zgodilo? –Nekaj sem si natrgal.
Glasno je počilo.
Stari, si v redu?
Seveda je v redu, butec.
Ti, ven!
Poceni.
Ne morete me zadeti, v elementu sem!
Oprosti, Danny.
Kaj dogaja, dečko?
Vidva, ven! –Kaj?
To ni pravično.
To ne šteje. Bil je že zunaj in meče kot punca.
Kaj je z nenamernim metanjem? Igrate zdaj za sovražnike?
Vi trije, ven!
Oprosti, Petrov dedek, a pokončala te bom!
Kaj se je zgodilo s solidarnostjo med ženskami? –Oprosti, mala.
Nisi poražena zaman. –To je tako trapasto.
Ja, zadeta si. Spravi se ven.
Dajmo, Ed! –Ja. –Gremo, Peter! –Pokončaj ga.
Dobi svojo sobo nazaj. –Točno tako.
Pokončaj ga, Ed! –Dajmo, Ed.
Kaj čakata? Končajta že! Čaka me še en rojstni dan.
Izenačenje! –Ni šans. –Kaj?
Ni možno. Pred njim sem ulovil žogo. –Jaz sem jo prvi.
Daj no, prvi jo je ujel. –On jo je izpustil.
Nisem je. Neroda je. Vidite?
Star je, prsti mu več ne delajo.
En prst še dela.
Dovolj je, konec igre. Vsi skupaj pojdite domov.
Zmagal sem. –Pa kaj še. –Izgubil si.
To dobro veš. –O čem govoriš? Prvi sem jo prijel.
Je tu kakšen bar?
Kaj je to? –Samo čečkam.
To ni videti kot tvoje običajne "škatle".
Ja.
Zanimivo je in všeč mi je. Je to za službo?
Ne, mesto razpisuje dodatke za knjižnico,
pa sem mislil, da bi predložil skico.
Saj veš, kako je. Izbrali bodo veliko podjetje.
Zgrešiš 100% strelov, ki jih ne udariš.
Veš, kdo je to rekel?
Ne.
Wayne Gretzky. Najboljši hokejist vseh časov.
To sem hotel reči. –Ta veliki?
Največji. –Še vedno nisi za šport?
Ne. –Je že dobro.
Našel sem ga. –Pripravite pomirjevalo. –Ležite, gospod.
Kaj je to? –Mirno!
Rešili vam bomo življenje, gospod. –Dajte to stran!
Ne pomagate.
Ne skrbite, gospod, v dobrih rokah ste!
Daj to stran ali pa si mrtev!
Pacient se brani. Rabili bomo spone!
Ne rabim jih! –Samo umirite se.
Ta test mi ni bil všeč. –Meni je šlo kar dobro.
Sedi v avto.
Hvala, a mislim, da bom šel s prijatelji na bus.
Dajmo, pridi.
Adijo.
Tvoj prijatelj?
To je Chuck. Ne rabiš vedeti o njem.
Kam gremo? –Jezero Clear. Lepo je, všeč ti bo.
Veš, da sem star samo 12 let, ne?
Čaka me še celo življenje.
Morda bom nekoč predsednik
ali pa prvi človek, ki bo poletel na Mars.
Presneto!
Stopi ven.
Mama naju pričakuje na večerji.
Mogoče bi jo lahko poklical in ji povedal, kje sva.
Ne trudi se, večerjo bova prinesla domov.
Za nekaj ur sem jo najel. Mislil sem,
da bi lahko skupaj lovila ribe.
Kako se ti zdi? –Super.
Hočem reči, ne bo zabavno. –Pa še kako.
Ena je prijela.
Potegni jo ven! Mora biti velika.
Ogromna je!
Zelo dobro. To ni riba, to je kit.
Zelo se je upirala. –Nocoj bomo dobro jedli.
Dal ti bom novo vabo. –Dobro.
Vrzi ga.
Dober lučaj.
Hvala. Prav zabavno je.
Res je. Tako je, če se ne prepiraš, vidiš?
Kako grizejo?
Precej dobro, kar nekaj lepih sva ujela.
Me veseli. To je najbrž zato,
ker tu ne ribari veliko ljudi. Prepovedano je.
Kaj? –Kaj?
Vprašajta gozdnega čuvaja, ki pravkar prihaja.
Odvrzi ribe! –Če pa so najine. –Odvrzi jih!
Zakaj? –Odvrzi jih!
Hladilna torba! –Pozabi nanjo.
Kršita zakon!
Dohiteva naju. –Res je.
Kaj delaš? –Kličem Chucka, da naju pobere.
Pustil naju je? Kakšen prijatelj pa je to?
Prijatelj? Moj šofer je. Ne poznam ga.
Ustavita ali pa se soočita s posledicami!
Drži se, trdi pristanek bo.
Dajmo!
Zakaj nisi povedal, da se ne sme loviti rib?
Hotel si najeti čoln!
Stojte!
To pa je bilo kul. –Ja, res je bilo.
Veš pa, da je kršenje zakona narobe.
Ja, vem.
Ustavi tu, Chuck. Nekaj bi ti pokazal, Pete.
Zgradil sem to hišo, ki je zdaj naprodaj.
Spremenili so ji barvo. Kaj praviš ti?
Meni je všeč.
Mogoče ni tako slabo.
Če se nisem počutil dobro skozi leta,
sem se pripeljal sem in jo gledal.
Videl sem ljudi, ki živijo tu, kako vzgajajo svoje družine,
živijo svoje življenje in počutil sem se bolje.
Se počutiš bolje zdaj?
Ja, se. Bi rad slišal skrivnost?
Ja. –Pridi.
Ljudje, ki gradijo hiše, običajno označijo svoje delo,
tako kot umetniki svoje slike. –Resno?
Ja, ampak vedno je skrito.
Nekateri napišejo svoje ime na škarnik, drugi skrijejo
kaj pod talne deske, npr. časopis s končnim datumom.
Nek moški je napisal pesem na dno
stranišča, preden ga je namestil.
Kaj si pa ti storil?
Nekdo me je vedno slikal z babico.
To sem vgradil v steno poleg kamina.
Zato so slike mene in babice
v dosti stenah po celem mestu.
To veš samo ti.
Zdaj pa še ti.
To je kul.
Pravi ribič še boš.
Drugič bova morda našla jezero, kjer bo dovoljeno loviti ribe …
Ogromno jezer je z ostriži.
Z zelo debelimi. –Ja, gromozanskimi.
Dedi? –Ja, Pete?
Hvala, da si me peljal lovit ribe. Zelo sem se zabaval.
Ni kaj. Tudi jaz sem se zabaval. Ponoviva še večkrat.
Seveda.
Se vidiva pri večerji.
Dobra, dobil si me.
In to dobro. Mrtvec si.
To se je zgodilo.
Ne že spet.
To se je zgodilo.
Božičkovo kapico bom dala sem.
Si že končal s pisanjem? –Še vedno pišem.
Pridi praznovat Jenniferin rojstni dan, obarvan v božič.
Zelo dobro. –Ti je všeč?
Obožujem.
Oprostite, je prosto?
Hvala, da si prišel z mano. To nikoli ni zabavno, če si sam.
S Carlom sva imela mnoge pustolovščine.
Pogrešal bom starega bojevnika.
Kako je … saj veš …
Zaspal je … med skokom iz letala.
Dobro izgledaš, stari.
Si prišla sama?
Tisto je moj mož.
Morda rabiš prevoz.
Kaj za …
Oprostite.
Sranje.
Kaj, za vraga?
Žal mi je, Carl.
Ne poznam ga.
Dedi, kako je bilo včeraj na pogrebu?
Zelo lepo. Hvala, da si vprašal.
Pa ti? Se ti je zgodilo kaj zanimivega v šoli?
Ne, razen če je zanimivo to,
da te natepejo osmošolci. –Resno?
Ja. –Kaj se je zgodilo?
Pošprical ga je sok, ko je odprl moj nahrbtnik.
Čudno, ne? –Zdravo, fanta.
Zdravo, ati. –Odložil bom, pa ti bom pomagal
spraviti lučke na streho, Ed.
Hvala, Arthur. Rekel sem "Arthur".
Dobra ekipa sta.
Jennyjin rojstni dan bo zelo zanimiv.
Zdaj še moramo samo najti božička
na začetku septembra, pa smo na konju.
Ne skrbi, osebno ga poznam. Je že opravljeno.
Hvala, oči. Lepo od tebe. –To je najmanj, kar lahko storim.
Mami, poslušaj me, preden rečeš "ne".
Lahko pride Russell na Jenniferin rojstni dan?
Ne. –Kaj?
Zakaj ne? Prijatelji od Petra pa lahko pridejo.
Spomnil sem se, da sem povabil Jerryja in ekipo.
Ni problema. –Ne vidiš, kako nepravično je to?
Sovražim te!
Nočem slišati.
Peter? –Ja?
Poslušaj. Nemci in Britanci so med 1. svetovno vojno
odložili svoje orožje in praznovali božič.
Sestrin rojstni dan je posebni dogodek in treba ga je praznovati.
Prav imaš.
Potem pa se strinjajva glede začasnega premirja za Jenny.
Velja?
Velja.
Nehaj, boli me!
Videti je zabavno. –Ja, zelo zabavno.
Tudi mi se radi zabavamo.
Pozabil sem, da imam pripor.
Očitno si ostal sam. Imam vprašanje.
Poznaš mojega vnuka, Petra Deckerja?
Sem si kar mislil.
Smetnjak. –Kaj? –Ne upiraj se, dečko.
Pridi, debelinko.
Kdo ste? –Tiho! Disciplinska komisija.
Pusti Petra pri miru, razumeš?
Prezrelo. Nimaš sreče, debelinko. Spravita ga not.
Ne, ne!
Ogabno!
Spravite me ven! Halo?
Vse najboljše, ljubica.
VSE NAJBOLJŠE, JENNIFER!
VSE NAJBOLJŠE
Mirno je. Preveč mirno.
Billy, dogovorila sta se. Dedek ne bo ničesar storil.
Če pa bo, pa sem pripravljen. Vidita božičkov stol?
BOŽIČKOVA DELAVNICA –Mino presenečenja ima.
Je nekdo rekel mina? –Spokaj, Steve.
Ta jajčni liker ima čudni okus.
Bomo popravili.
Otroci, uganite, kdo je prišel!
Vesel božič, božiček je tu!
Ja! Božiček!
Pazite, dovolj imam za vse.
Igrače in sladkarije. Vse imam. –Samo malo.
To ni moj dedek.
Ed?
Ne, hvala. Biti moram pozoren. Za vsak slučaj.
Ne bi si upal, dala sta si roko.
Tem otrokom ne moreš zaupati. –Hej, dedi.
Dobra zabava, kajne?
Ja, zelo. Mislil sem, da boš ti božiček?
Jaz? Ne, to prepuščam profesionalcem.
Jerry je pravi božiček od upokojitve. Je to težava?
Zakaj?
Samo vprašam. Bi mi prinesel eno mineralno vodo?
Hvala, dečko.
Nekaj ima za bregom. Prav čutim.
Najbrž samo naključje.
Kako pa je tebi ime?
Naj uganem, 20 let nazaj še ni bilo ime. Imam prav?
Peter? –Kaj je, ati?
Veš, kje je Mia? Morala bi mi pomagati s hotdogi.
Ne. –Dobro, pomoč bi mi prišla prav.
Hej, dedi. Kaj pa se je tebi zgodilo? Čisto moker si.
Nekatera vprašanja nimajo odgovorov.
Piškot? –Ni treba. –Slastni so.
Res ni treba, hvala. –Sploh ta.
Dobro sem. –Resno? –Ja, resno.
Mi pomagaš dati gor gorčico in kečap
in jih nesti otrokom, preden bodo hladni?
Seveda, ati. Boš ti naredil prvo vrsto, jaz pa zadnjo?
Ti si šef.
Oprosti, zdrsnilo je.
Prisežem, da ni bilo nalašč.
Se zgodi.
Presneto. Plastenke so očitno preveč polne.
Oči, lučke spet slabo delajo, lahko preveriš?
Že grem.
Peter, preveri kompresor za napihljivi grad.
Lahko bi bil malo bolj napihnjen.
Kaj ima spet za bregom?
Dedi! –Ati!
Ati!
Ati, si v redu?
V redu sem. Našel sem četrt dolarja.
Peter, rekla sva brez potegavščin.
Dala sva si roko. Kaj se je zgodilo? –O čem govoriš?
Dedi, prisežem, to nisem bil jaz.
Božiček je mrtev!
Dobro, to pa sem bil mogoče jaz.
To pa ni dobro.
Danny, Ed …
Sta videla to? Epsko.
Prihaja božiček.
Moje klobase! –Jerry! –Si v redu?
Kaj se je zgodilo?
Ogenj! Vsi nazaj! Pogasil bom.
Jaz grem po cev.
Dobro. Potegni varovalo …
Stran od obraza … Slep sem!
Bom jaz!
Dedi, spravi se stran!
Moje božično drevesce!
Moja božična torta za rojstni dan!
Kaj smo storili?
Ne, ne!
Peter!
Zdravo, mama.
Mia? Russell?
Ne beži, Russell!
Nič se ni zgodilo.
Nisem jaz kriva.
Malo pomoči?
To je precej globoka praska, gospod Marino.
Morali bi videti drevo.
Hvala.
Kaj? Nič ni, v redu bom.
Seveda boš. Vedno si v redu.
Ne potrebuješ nikogaršnje ljubezni ali pomoči.
Sally, nehaj no. –Lahko bi umrl.
Ne dramatiziraj. Samo nesreča je bila.
Nesreča? –Ja.
Misliš, da ne vem glede "vojne"?
Ati, ali pa naj ti rečem "stari vojak"?
Eh, to. –Kaj sta sploh razmišljala?
Ne obsojaj malega. Za vse sem kriv jaz.
Odrasel sem, moral bi vedeti bolje. –Res je.
Žal mi je. Ušlo je nadzoru.
Imam dovolj denarja, da plačam za vse.
Poklical bom staro ekipo in vse bomo popravili.
Ne gre se za hišo ali denar.
Moral bi povedati, če ti je težko živeti z nami.
Tega nikoli nisem rekel. –Točno tako.
Pravim, da nisem. Sva razjasnila to?
Ne! Pozabi na to, česar nikoli nisi rekel.
Bistvo je, da ko si prišel k nam, si spoznal,
da te imamo radi in ne bi živel sam.
To pa se ni zgodilo.
Tako si trdno odločen …
Da se zabavaš.
Si v redu, dedi? –Ja, dobro sem.
Žal mi je glede tvoje rojstnodnevne zabave.
Je že dobro. Imam nekaj, s čimer se boš počutil bolje.
Zelo prijazno od tebe. To sem dal tebi, se spomniš?
Je nočeš?
Mislim, da jo ti bolj rabiš. Na posoji jo imaš.
Zelo odraslo od tebe, ljubica.
Kmalu ga boste lahko odpeljali domov.
Zdravnik še mora samo pogledati rentgen.
V čakalnici bomo.
Ga lahko zdaj obiščem?
Ne. Minilo bo dosti časa, preden bosta spet
sama skupaj. Če. Sploh. –Bo v redu?
Seveda. Midva z Mio pa sva druga zgodba.
Naslednjih šest mesecev imata delovni zapor.
Kaj to sploh pomeni? –Hišni zapor in opravila.
Za šest mesecev. –Kaj? –Ja.
To pa je dosti, ne?
Nisem storila pol tega, kar je storil Peter. Nepravično je.
Lahko tudi jaz dobim delovni zapor?
Ne moreš, ljubica.
Russell!
Ne premikaj se! –Kaj? Mama, čakaj!
Russell? –Oči, ne vidiš razumsko …
Russell! –Rekla je, da se ne premikaj.
Pustite me na miru!
Pridi sem, reva!
Pridi sem!
Dovolj je. Mami se je zmešalo. Tja grem.
Čakaj. Poznam tvojo mamo. Zmore to.
Ne boste me udarili, kajne, ga. Decker?
Ne.
Kaj se dogaja?
Ne bom izgubila dveh let z mojo hčerko, Russell.
Daj mi roko, preden si premislim.
Pridi na obisk jutri. –Resno?
Ja, in prinesi oblačila za delo.
V prvem nadstropju imam veliko luknjo, ki jo je treba popraviti.
V redu.
Kako je šlo? –Hvala lepa, mama.
Nisem ga poškodovala.
Vse bo v redu.
Poberimo dedka in gremo domov.
Lahko pogledate, če je g. Marino pripravljen za odhod?
Je že šel. Mislila sem, da ste vsi šli.
Rekel je, da ga bo brat pobral. –Brat?
Ja. Chuck?
Chuck? –Kdo je Chuck?
Ati? –Ed?
Dedi! –Dedi!
Dedi!
Mama!
Tudi Jerry ga ni videl. –Ne bi smela biti tako ostra.
Peter je kriv. Odšel je zaradi njega.
Ja, Peter. Si pa vsaj dobil nazaj svojo sobo. Srečen?
Peter, si še tu?
Mislim, da vem, kam je šel dedi.
Tudi meni se dopade kamin. Ne delajo več takih.
Hvala. V teh stenah so skrivnosti.
Čakajte!
Jaz sem to začel, zato bi rad tudi končal.
Zdravo, Chuck.
Dedi! –Peter.
Kaj se dogaja? Odselil si se iz sobe.
Tvoja soba je, dečko. Vedno je bila.
Odločil sem se, da jo dam tebi.
Nočem, da odideš, dedi.
Oba veva, da nama bo soba vedno napoti.
Ne bo. Všeč mi je na podstrešju.
Ne vem, zakaj sem bil tako jezen glede te smrdljive sobe.
Po pravici. Moraš se vrniti.
Ni tako preprosto.
Vse bom storil. Priskrbel ti bom vse frnikole, prisežem.
Pete.
Prosim, dedi. Tako zelo me je sram,
da bi se najraje skril.
Za vse sem kriv jaz.
Ne verjemi v to. Oba sva kriva.
Ti si samo branil tisto, kar je tvoje.
Mogoče se vojne tako začnejo in vlečejo v nedogled.
Sovražnik ti naredi nekaj slabega, ti pa mu vrneš še huje.
On se maščuje, nato pa še ti.
Vse skupaj pa postaja vse slabše.
Na koncu pa nekdo odvrže bombo.
Tako se dogaja, ne? –Tako je.
Nočem več v vojno. –Vesel sem, da si to rekel.
Upam, da ne boš rabil.
Ti povem nekaj?
Všeč mi je bilo najino rivalstvo.
Resno?
Ja. Pozabil sem na žalost glede babice.
Pa še nekaj krat si me dobro zdelal.
Ti si me še bolj.
Ja.
Prosim, pridi domov, dedi.
Pridi sem.
3 MESECE KASNEJE
G. Decker, podpišite tu.
Sam sem hotel podreti drevo,
a moja žena ima odpor proti žagam.
Kadar koli jo lahko uporabljam.
Verjamem. Če rabiš kar koli,
me pokliči, prav?
Res jo lahko uporabljam. –Ja, pa kaj še.
Samo žaga je. Kaj? Je kaj rekla?
Mir
Dedi, pripravljen sem, da greva lovit ribe.
Pozabil sem ti povedat. Ne morem danes.
Zakaj ne? Vsako soboto greva. To delava skupaj.
Vem, a imam druge načrte. Nadoknadila bova.
Kako pa?
Mogoče bova šla v kino ali pa na sladoled.
Vidiš, to je zame. Iti moram. Bova nadoknadila.
Je vse v redu? –Ja, samo Peter.
Pojdiva.
Dedi! Dedi! –Zdravo, dedi.
Vidite?
Tako je bolje.
Preveč? –Dobro je.
Oprosti.
Še enkrat.
Znova.
Vidim, da delaš … všeč mi je, obtok krvi.
Russell! Russell! Russell!
Nisem vedel, da je to v filmu.
Oprosti. Hripav sem.
Želim biti operni pevec.
Se je premaknil?
Živ je.
V naslednji epizodi boste videli …
Še enkrat.
Vam lahko pomagam? Vas povoham?
Kako vam lahko … –Vohaj, ja!
Ničesar ne bo storila.
Daj no.
Prihaja nazaj. –To lahko voziš?
Seveda! Zabavno. Z–A–B–A–V–N–O–O.
Moral bi znati črkovati. –Kaj pa je bilo to?
Bedarija, samo pravim. –Pravi bučman si.
Noter z njim!
Kdo ste?
Konec je!
Delam za podjetje, ki sesa duše
in jih ne zanimajo interesi in skrbi …
Rez. Dobro je bilo.
Dober pogovor.
Prevedel: mtine
Tehnična obdelava DVD Rippers Slovenija