Hej, Charles.
Jag ser att du hittat ett sätt att bota blindhet.
Framtiden är full av underverk, kapten Hunter.
Jag är inte längre kapten, tyvärr.
Vad har vi här?
Det är ett biomorfiskt implantat
som kan modifiera värdens neurala processer.
En dag kan det få slut på våldet.
Eller förstärka det.
Jag trodde att ingen av oss skulle kontakta den andra igen.
Ett nytt hot, nåt slags junta är ute efter spjutet.
-Jag ringar in fragmenten. -Varför det?
De är säkrare om de inte är tillsammans.
De är i säkerhet vid nollpunkten.
Jaså? Du sa att tidsherrarna inte gick att lita på.
Gjorde jag? Äsch. Det gjorde jag.
Då får vi väl göra det den svåra vägen.
Var är fragmentet av spjutet som du skulle beskydda?
Jag vet inte varför du vill ha det, men du kommer inte att hitta det.
Eftersom du uppträtt som forskare inom cyberimplantat
gissar jag att du har gömt fragmentet
inuti dig.
Vad händer?
Lilys algoritm lokaliserade en del av ödesspjutet.
När då? Jag vet att det var nu, men vart ska vi?
Detroit. År 3000.
Resa till en avlägsen framtid. Spännande.
Tala för dig själv.
Kom igen, vem gillar inte framtiden?
Jag gillar historia. Jag vet att den är full av skräck och våld,
-men framtiden är bara... -Osäker?
Ja, och det är ganska läskigt.
-Stanna ombord då. -Tycker du det?
Jag bryr mig inte, upp till dig.
Jag är ett tidsreseproffs.
Om du vill att jag besöker framtiden så gör jag det.
Jag säger bara att det är helt upp till dig.
Och jag "säger bara" håll käften!
Nate, du stannar ombord, resten av oss söker upp spjutet.
Tyvärr känner medaljongen inte längre av
spjutfragmentets närvaro.
-Så vi kom hit i onödan. -Kanske inte.
Gideon, finns det sprit år 3000?
Ännu bättre, har du fragmentets sista position?
Kan nån hitta en strömbrytare eller nåt.
Hur ser en strömbrytare ut år 3000?
Det finns inte så mycket man kan göra med en strömbrytare.
Men allt annat är långt framför vår vetenskap.
Amaya...
-Charles. -Hur känner du honom?
Det är dr Mid-Nite i Rättvisesällskapet.
Vad gör en medlem i sällskapet så här långt i framtiden?
-Vila i frid. -Så rart, Mick.
Nej, det var nåt han skrev på golvet.
Det står inte "vila i frid".
Det är namnet på dr Mid-Nites mördare.
Jag fattar inte.
Var mer specifik. Det kan bli en lång lista.
Okej, om vi bara antar
att legionen tog spjutfragmentet härifrån,
-hur visste de att det fanns här? -Utan medaljongen.
Rip måste ha berättat det.
På nåt sätt minns han var delarna till spjutet finns.
Då är det bra att du lät honom fly.
Vill du säga nåt till mig?
Jax berättade om hur han tänkte döda Rip 1776.
-Och om hur du stoppade honom. -För vi är inga mördare.
Förutom du och mr Rory, och...
Jag slutar hjälpa nu.
Jag går inte med på mord.
Men JSA skulle ha tagit Rip utan att bry sig.
Tror du att jag släppte Rip på grund av känslor?
-Ja. -Nu lugnar vi ner oss...
Jag är ledsen över att din vän dog.
Och det kan vara "sentimentalt", men mitt team kommer före taktik.
Som ett resultat riskerar du hela verkligheten.
Kanske det är därför ditt team så ofta förlorar.
-Ursäkta intrånget. -Utmärkt timing, Gideon.
Din dotter Lilys algoritm har identifierat
en plats för en annan del av spjutet.
Allt händer visst på en gång.
Var är den, Gideon?
På en liten ö vid namn Britannien år 507.
SPJUT - BRITANNIEN ÅR 507
Medeltida England.
Det är det här jag menar. En väldokumenterad del av historien.
Riddare i glänsande rustningar, damer i nöd,
och det bästa av allt... tornerspel!
Tornerspelen kom inte till England förrän på 1300-talet.
-Ta det inte från mig. -Raymond.
Glöm historien för ett tag, vi befinner oss i legendernas tid.
Kom ihåg vad Santayana sa en gång:
"De som inte minns historien är dömda att upprepa den."
Var han en riddare? Jag minns inte namnet.
Jag var ganska besatt av kung Arthur-legenderna som barn.
Då borde du veta att det inte förekom tornerspel.
Vi kan ha olika åsikter om det.
Rättvist.
Hoppar du också över medeltiden, professorn?
Ja, jag håller på och tar igen lite forskning.
-Vad skulle du göra? -Ursäkta?
Säg inte ursäkta. Då låter du skyldig.
Jag har ingen aning om vad du pratar...
-Vad gör du? -Tjuvar. De har en viss lukt.
Trodde det var för att du inte duschat.
-Vad stal du? -Hur vågar du ens antyda...
Vad stal du?
Dr Mid-Nite behöver den inte, så jag tänkte att...
Jag kunde inte låta bli.
Men jag föredrar termen "låna".
Imponerande. Det finns hopp för dig.
Jag menar bara att historierna du växte upp med, bara är historier.
Medeltiden var en värld i uppror.
Det var Roms kollaps, som ledde till en kollaps av civilisationen.
Och få mig inte att börja prata om hälsa och renlighet.
Nej, gör inte det.
Kolera, difteri, tyfus...
Och jag nämner inte ens hudsjukdomarna.
På tal om det, varför är du klädd som en spetälsk?
Det är jag inte. Det är historiskt korrekt.
Ni ser ut som ni är på väg till en renässansmässa.
-Vad är det? -Vi är förföljda.
Förresten, även om jag var spetälsk,
är det mycket mer diskret än ett gäng riddare i rustning.
Vänta! Jag menar, stopp! Jag menar, lyssna!
Gode riddare, vi menar inget ont. Vi är bara resenärer i detta land.
Din dialekt är helt fel.
Jag, Raymond av Palmerna, och mitt band av muntra män och kvinnor
begär ödmjukt att få en trygg färd till Camelot och få träffa kung Arthur.
-Kung Arthur? -Ja, det är hans vapen på skölden.
Jag är Guinevere.
Vi ska eskortera er till Camelot,
men den spetälske måste stanna utanför slottsmuren.
Jag är inte spetälsk!
-Tror du ännu att det bara är en historia? -Den här platsen borde inte finnas.
Det där behövs inte här. Alla är lika inför Camelots råd.
Det är därför jag älskar honom.
Våra vägar korsades i skogen när vi spårade den svarte riddaren.
Hur vet vi att de inte är i maskopi med den onde skurken?
-Ray... -Ers nåd,
jag svär, vi är inte era fiender.
Vi är krigare på ett uppdrag, en kamp mot det onda.
En stor ondska plågar mitt land,
de har kidnappat mina ädla riddare av runda bordet, och därför
ska jag lita till min klokaste rådgivare för att väga sanningen i era ord.
-Snälla, säg det inte... -Kalla på Merlin!
Var redo att kämpa om Merlin vänder sig mot oss.
Det är Stargirl.
Vad gör du i Camelot?
Den här farkosten upphör aldrig att förundra mig.
På tal om det... Merlin?
Bara en identitet jag tog för att passa in i eran.
Vad gör du här?
Det har säkert nåt med ödesspjutet att göra.
Vi hittade dr Mid-Nite i år 3000.
Han är död, Courtney.
Vi tror att han dödades eftersom han hade en bit av spjutet.
Vad vet du om JSA:s slutliga uppdrag?
Obsidian sa att JSA försvann efter en resa till Leipzig 1956.
Uppdraget var att hämta ödesspjutet
och rädda det ur fiendens händer.
Varför blev ni alla utspridda över tiden?
Vi fick sällskap på uppdraget av nån som kallades sig för tidsherre.
-Rip Hunter? -Ja.
Han sa att spjutet kan förändra verkligheten,
att det var för mäktigt för en människa att äga.
Så vi bröt det i fyra olika delar.
Mr Hunter tog en del...
Och tog resten av er till tre olika tidsperioder.
När jag kom till Camelot var det ett medelstort rike.
För att skydda min del av spjutet
formade jag det till den legendariska kung Arthurs hov
och riddarna av runda bordet.
Courtney, jag respekterar din hängivenhet,
men borde du inte berätta var fragmentet är gömt?
Ingen fara, Amaya. Jag lovar att det är på en trygg plats.
Din spårning i skogen var utmärkt.
Det är inte många som kan smyga upp på mig så där.
Jag var krigare långt innan jag blev drottning.
Varför låter det som om du föredrar det?
Politik är inte min passion.
Men Arthur är en sann vän och allierad
och jag tror på hans vision om ett mer rättvist rike.
Vad jag har sett lever Camelot upp till sitt rykte.
Var är den gode kungen?
På jakt.
Jagar säkert ett vildsvin just nu.
Gör ditt värsta, kanalje.
Jag dör hellre än ger mig!
Då är ni en idiot!
-Tänker du inte hugga mig? -Nej...
Vi tänkte nåt annat för er, ers majestät.
Tänk att Marty och Mick missar det här.
Eller hur?
När kommer vi nästa gång att festa i Camelot?
Titta där, hörni.
-Sir Galahad. -Hur vet du det?
För han sitter i Siege Perilous.
I vad då?
Kom igen. Vilken historiker du är.
Siege Perilous är en specialplats reserverad för den bäste riddaren.
Jag vet inte hur många gånger jag sagt
att det är skillnad på legend och historia.
Jag ska presentera mig.
Sir Galahad.
Är den här platsen tagen?
Nu är den det, min vän.
Ursäkta, du får nog ofta höra det, men jag är ett stort fan.
Ett fan?
Så du har släppt väder?
Nej. Eller...
Jag menar, kanske, efter den här maten...
Nej, jag menar att jag är en stor beundrare.
-Har du hört om mina bedrifter? -Ja.
Sen jag var en liten gosse.
Det är svårt att förklara.
Jag är bara en tjänare.
Det är min ära att tjäna den sanna inspirationen till Camelots ståt,
kung Arthur.
För var det inte han som sa att makten måste tjäna rätten,
så att den inte blommar ut till det grymma tyranniets blomma?
Ännu en orsak till att jag älskar honom.
De blåser för kungens återkomst!
Arthur har fångat svarta riddaren.
Arthur, jag började tro...
Ursäkta, men det var enda sättet att komma in.
Hej. Jag ser att ni träffat min vän Arthur.
Ge oss ett leende, Arthur.
Arthur...
Kungen har lämnat byggnaden.
Förstår du inte referensen? Synd.
Er kung gör nu allt jag vill.
Om du inte vill att han spiller ditt blod över hela golvet,
föreslår jag att du ger hit ditt fragment av spjutet.
Jag har inte så stort tålamod.
Fragmentet. Var är det?
Så länge som jag lever
kommer du aldrig att få det.
Det kan bli kortare än du tror.
Stå stilla eller er kung dör!
Jag behöver bara tänka det, så skär han halsen av sig.
Ultimatumdags.
Ge mig fragmentet före gryningen,
annars kommer jag tillbaka med en armé lika lydig som Arthur.
Valet är ert...
Camelot eller spjutet.
Galahad, må du vila i frid.
Din sorg och smärta är förvisad.
Må Camelots eviga ljus lysa över dig.
Hur känner du svarte riddaren?
Han heter Damien Darhk.
Han arbetar med en speedster som vände Rip Hunter mot JSA.
Rip är inte den enda under deras kontroll nu.
Den sakens mörka magi har vänt min kung, min egen man,
-till min fiende. -Det är inte hans fel.
Ändå såg jag honom, med mina egna ögon, hugga ner Sir Galahad.
Du måste tro att din man kan bli räddad, annars blir han helt förlorad.
Om vi inte stoppar svarte riddarens armé, kanske vi aldrig får veta.
Min drottning, du måste vara stark.
Riddarna av runda bordet
kommer att be dig leda dem.
Manteln som kung är Arthurs, inte min.
Guinevere. Vänta.
Ibland faller manteln i ens knä.
Tro mig.
Jag vet att det är svårt. Du är klok.
Du är modig
och en naturlig ledare.
Jag vet att du klarar det.
Du såg vad de gjorde med Arthur.
Tänk vad de kan göra med en armé av hjärntvättade riddare.
-Vad säger du? -Spjutfragmentet...
Vi måste få ut det ur slottet.
Hur kan ni skydda spjutet? Ni kunde inte ens skydda Mid-Nite.
Det var inte rättvist.
Jag ska ingenstans och inte fragmentet heller.
Fascinerande. Det verkar innehålla nåt slags
sofistikerad mottagare... Det är samma teknik som jag...
Som jag hittade i dr Mid-Nites labb.
-Grey? Du gjorde inte... -Det gjorde han.
Tog det från den döda. Till och med jag var imponerad.
Jag var bara nyfiken.
Och det var tur det.
Komponenterna verkar vara ett set,
som kanske fungerar tillsammans som sändare och mottagare.
Eller kommendör och soldat.
Precis. Kommendören bär sändaren
som ger order via en elektrotelepatisk signal
till den här mottagaren som soldaten har.
Allting med en signal kan hackas.
Det hoppas vi, ja.
Allt vi behöver göra är att boosta hjärnkapaciteten hos den som bär den...
Eller hitta nån med en ovanligt kraftfull hjärna.
Du menar dig själv?
Visst. Om du insisterar.
Nu är allt vi behöver
ett testobjekt.
Någon med en formbar hjärna.
Va?
Hej, sir Dreglar-mycket...
Förbered resten av dina plåtmän för en marsch.
Kanske jag inte var tydlig nog.
-Förbered dina män, kung Arthur. -Som ni önskar, min vasall.
Förbered att marschera!
Jag visste att de här skulle vara användbara.
Mr Rory, jag vill att du stiger upp.
Nej, jag befaller dig att stiga upp!
Känner du nåt alls?
En främmande impuls? Ett litet stick, kanske?
Vänta.
Jag känner nåt.
Herregud, det fungerar.
-Jag är hungrig. -Det här är katastrof.
Vänta.
Det verkar som om våra fiender skickar en egen signal.
Vad betyder det?
Gode Gud!
Det betyder att legionen är på väg till Camelot.
Djärva riddare av Camelot.
Jag känner er rädsla.
Vi står vid domedagens avgrund.
Vår kung har förts bort.
Ondskan närmar sig, och hoppet verkar vara ute.
Men vi måste resa oss
och möta denna utmaning som Arthur hade velat.
Vi måste minnas vilka vi är,
vi bröder och systrar,
vi krigare och vänner.
Vi är inte bara riddare,
vi är Camelot!
Vi är Camelot!
Den mörka armén närmar sig!
-Den är framme vid den stora skogen! -Er trollkarl är för sen.
Pratar hon om professor Stein?
Det spelar ingen roll. Vi ska avgöra detta med våra svärd.
Camelot ropar till er i sin nöd.
Svarar ni?
Vem följer med ut på slagfältet?
Vad gör de? De har inte en chans.
Är det verkligen värt risken för nån dröm?
Ja.
För länge sen betydde den drömmen hela världen för en pojke.
Och han minns det än.
Det här kommer inte att sluta väl.
Vad gör du?
Om Stargirl inte ger oss fragmentet...
-Så stjäl du det? -Hon tänker inte rätt.
Det borde jag förstått.
Är du säker att det är så här du vill göra?
Stargirl var din teamkamrat, för att inte säga din vän.
Domedagslegionen närmar sig.
Det finns inte tid att minnas.
Vill du riskera att Damien Darhk får makten att skriva om verkligheten?
Jag tror inte det.
Den är skriven i sten.
Inte länge till.
Jäklar, det var grymt.
Nu åker vi härifrån.
Lägg ner den.
Vi borde attackera nu.
Låt mig berätta hur ultimatum fungerar.
De så kallade "legenderna" har till gryningen innan vi får spjutet.
Du tror väl inte på att de ska lämna över det?
Kanske inte, men att träffas på ett slagfält är mycket klokare
än att belägra slottet.
Okej.
Tänkte bara att du ville ha min expertis. Jag har ju trots allt
redan hämtat två av spjutfragmenten.
Ett ord till de kloka.
Tala till mig med respekt.
Den lilla saken på ditt huvud kontrollerar inte mig.
Jag vill inte strida mot dig. Men jag gör det om jag måste.
Gör dig redo då, för jag går inte utan fragmentet.
Vi har nog med fiender, vi måste inte strida mot varann.
Du lämnade oss. Jag var där för att skydda spjutet.
Och jag ska fortsätta med det till mitt sista andetag.
Att göra det rätta är viktigare
än att göra det som känns rätt.
Du är ändå medlem i Rättvisesällskapet.
Nej. Mitt hjärta hör hemma i Camelot.
Ditt hjärta?
Du av alla borde förstå.
Det var inte plikt som tog dig till legenderna.
Du har blivit förälskad i kung Arthur.
Ditt påhittade rike är en riktig såpopera.
Hur kan du vänta dig att jag ska vända mig
från det sannaste
jag nånsin sett?
Allt jag vet
är att domedagslegionen inte ger upp innan de har den här.
Och när de har den är det slut med världen.
Det är därför du ska ta den, Amaya.
Jag kan inte gå. Så du får göra det.
Skydda spjutet.
Ni hörde trollkarlen.
Nu sätter vi fart.
Ray, det här är fel.
Och säg att det inte är Galahads svärd.
Det är inte "historiskt korrekt", men jag kunde inte låta bli.
Det är som en sabel av ljus!
Ja.
Kalla den inte för en ljussabel bara. Stora problem med rättigheterna då.
Rättigheter! Har du tappat vettet?
Jag fokuserade det joniska energiflödet in i Galahads svärd.
Fint, Ray, men Sara säger att det är dags att åka, så...
-Va? Men striden har bara börjat. -Det är därför vi ska åka nu.
Amaya hittade fragmentet, så den här medeltida krigföringen behövs inte.
Det är väl bra nyheter? Nu åker vi.
Ifall att du inte lyssnade, det är nu vi springer.
Jag kan inte.
Visst kan du. Vänster, höger, upprepa. Kom.
Nej, Nate, se dig omkring.
Alla här är villiga att dö på slagfältet,
inte för ett spjut, men för en tanke.
Jag förstår det nu, Camelot handlar inte om historien,
inte ens om några dammiga gamla böcker som tog ett barn genom barndomen.
Det handlar om en ädel tanke,
att vi alla kan stå upp för det som är rätt.
Jag kan inte åka från det.
Jag tror dig, Ray.
Det gör jag. Och Camelot är fint,
men om du inte kommer nu, så dör du här.
Skulle det skada om du var mer stöttande?
Du fattar inte, jag tittade i manuskriptet, jag såg din begravning.
Jaha...
Det låter som det legender är gjorda av.
Okej, Gideon. Vi gör oss klara att åka.
Ja, kapten.
Det känns inte rätt. Vi lämnar inte bara folk som har problem.
De är riddare. De strider så att vi kan komma iväg.
-Med delen från spjutet. -Och utan Rip.
Trösta dig med att vi lever för att strida igen.
Legionen har redan två delar av spjutet. Inte bra,
men vi kan inte riskera att de får yatzy.
Vad är yatzy?
Systemen är online, kapten Lance. Vi är redo för ett tidshopp.
Var är Raymond?
Med det här svärdet dubbar jag dig
sir Raymond av Palmerna,
försvarare av Camelot.
Stig upp, gode riddare!
Jag försökte prata med honom, men han vill absolut bli dödad.
Vet han inte om att vi har spjutdelen?
Han verkar bara bry sig om att bli hågkommen i nån saga.
-Vi kan inte lämna honom. -Det gör vi inte. Han valde det.
Jag vet att du följer JSA-protokollet till varje pris,
men det här är stört.
Vi kan inte riskera en del av spjutet,
speciellt inte när legionen backas av onda riddare av runda bordet.
Jag trodde du skulle ändra på det.
Det skulle vi. Om vi haft mer tid.
-Det kan vi ännu. -Vad händer om du inte kan?
Fast Haircut är jobbig, så tänker jag inte låta honom strida ensam.
Sitt ner. Det är en order.
-Vad är en order? -Testa mig inte, Mick.
Hota mig inte, Blondie.
Jag fattar inte att jag håller med mr Rory...
-Jag sa, sitt ner! -Sluta!
Jag har redan förlorat ett team.
Mina beslut får inte slita sönder legenderna också.
-Vad menar du? -Lyssna på din magkänsla.
Överge inte Ray.
Det kan vara sentimentalt, men teamet borde komma före taktiken.
Okej, nu gör vi det.
Guineveres riddare håller inte ut länge mot Damien Darhks armé,
om inte ni tre...
Ta ut Mid-Nites tankekontrollgrej.
Gör vi?
Amaya, Nate,
är ni redo att bli medeltida?
Vänta! Du har det bakvänt. Jag behöver sändaren, inte mottagaren.
Jag har en idé.
Tänk om det inte handlar om hjärnkraft, utan om intensitet, som hans?
-Vi har inte tid. -Sätt på hundhalsbandet.
Jag har fler patent än mr Rory har brott och det betyder nåt.
Att tänka att hans hjärna är kraftfullare än min...
Var tyst!
Var du tyst för att du ville, eller för att han sa det åt dig?
Få honom att svara.
Svara honom, professorn.
-Fantastiskt! -Det fungerade.
Jag visste det.
Nu måste vi bara förstärka signalen.
-Vad ska jag göra? -Vila din hjärna, mr Rory.
Vi säger när det är dags att ta kontroll över armén.
-Äntligen får jag uppfylla mitt syfte. -Gud hjälpe oss.
Du kom för att strida för ett inbillat rike, trots allt.
Jag kom för att strida för en vän.
En riktigt dum vän.
Släpp loss mörkret på de hjärntvättade riddarna.
Släpp in dem i din hjärna.
Fyll deras tankar med brutala impulser, alla traumatiska minnen.
Det kanske räcker för att överbelasta systemet.
Håll inte tillbaka!
Stackars små barn.
Försvinn, djävulska trollkarl!
Damien...
Förlåt, jag räddar ingen.
Jäklar, Ray.
Är du här för att göra slut på mig, kapten?
Vad gör du?
Räddar ditt liv.
Ge upp, Raymond. Du är en glorifierad nörd, ingen riddare.
Det är sir Raymond av Palmerna.
Och å mitt 12-åriga jags vägnar vill jag ge igen.
Ge dig, Damien.
Okej, jag ger mig.
Ray!
Ray?
Kom igen, öppna ögonen, din dumma idiot!
Ray! Kom igen.
-Ray! -Sluta skrika på mig.
Ray, din smarte jäkel.
Det är inte Ray längre.
-Det är sir Raymond av Palmerna. -Jaha.
Det kommer jag aldrig att kalla dig.
Tack, Amaya.
Historier om dina dåd kommer att berättas längre än du tror.
Äran är min, ers nåd.
Ska du stanna?
-Som du har jag hittat ett nytt hem. -"Som jag"?
Hos legenderna. Teamet passar dig.
Sköt om dig, Courtney.
Du också, Amaya.
-Vad var det där? -Bara ett litet vänligt råd.
Jaså?
Vi borde åka. Var är Ray?
Han sa nåt om att hälsa på drottningen innan vi åker.
Kul, Sara sa precis samma sak.
Jag ville bara ta farväl.
Jag gillade att träffa dig.
Och jag dig, Sara Lance.
Mycket.
Sara Lancelot...
Jag borde gå.
Måste du faktiskt åka?
Det är jag, Raymond av Palmerna, min lady, som kommit för att ta farväl.
Tusen ursäkter, ers majestät.
-Sara. -Det är okej. Kom in.
Och tusen tack för dina tjänster.
Om dina resor nånsin tar dig tillbaka
finns det alltid en plats vid runda bordet för sir Raymond av Palmerna.
Tack, min lady.
Alla bra legender slutar med en kyss.
Farväl, Guinevere.
Du måste erkänna att det inte var överlägsen intelligens, utan
de skumma djupen i din hjärna som var viktiga.
Erkänn att min hjärna räddade oss.
Jag erkänner inget!
Okej, jag erkänner,
att gå omkring som en legend kändes lika verkligt som all annan del av historien.
Kanske legender och historia inte är så olika.
Kanske är de bara
historier som påminner oss var vi kommit ifrån och vem vi kan bli.
Vad säger du?
Vill du ta reda på hur du blir hågkommen i allas godnattsagor?
Nepp.
Jag tror att jag hellre hittar på min framtid.
Trevligt.
Jag har nåt jag vill säga.
Jag är en fängslande publik, eller hur?
Jag tänkte döda dig för det du gjorde med Sara.
Men hon stoppade mig
och det är jag glad för.
Men missförstå inte,
du är ingen kapten och det här är inte ditt skepp.
Inte längre. Så om du ens tänker på
att skada nån i mitt team, tvekar jag inte att döda dig.
Kändes det bra att få det ur dig?
-Gideon? -Jag är här, kapten.
Det är du alltid.
Undertexter: Ulrika Lindfors-Davis