DAGEN EFTER ZAGURONINVASIONEN
Jag vet vad jag såg.
En dinosaurievarelse sprang rakt igenom min bakgård.
Menar du det?
Och det var glödande ljus i trädtopparna.
Det säger du?
Och så föll det gigantiska klot från skyn.
Jaså?
När jag gick från mitt gömställe hade allting försvunnit.
Det är något som inte stämmer.
Det var det.
Ja, jag är lite nervös.
Saker och ting brukar inte gå som vi tänkt oss.
Kom igen. Var inte paranoid.
Livet kommer ordna sig.
Vad tusan?
Vad tusan hände?
Såg det där ut som en Vågryttare?
Varför försöker någon döda oss?
Det måste finnas hundratals orsaker till att någon vill döda oss.
Vi ska väl inte låta dem komma undan?
Jag tycker vi åker tillbaka i tiden, går ombord på den andra Vågryttaren
och låter dem betala!
Det är en perfekt plan!
Nu gör vi oss i ordning,
för vi ska storma skeppet och rädda Vågryttaren.
Kom ihåg att vi ska smyga när vi kommer ombord på skeppet.
En tyst insats. Uppfattat.
Väck mig när det börjar skjutas.
Ni tar hand om besättningen så tar jag och Behrad kontroll över skeppet.
Nate, vi sätter igång.
Nu kör vi.
Den har slut på kraft.
-Vadå? -Det händer varenda gång.
Ingen tidskurir, ingen Vågryttare.
Vi sitter fast i 1925.
Ta det lugnt nu.
Vi behöver lite tid. Vi kommer på en plan.
Vi hör definitivt inte hemma i den här tiden.
Vi måste undvika att dra till oss uppmärksamhet.
God eftermiddag, frun. Mitt namn är pastor Hanson. Är Gloria där?
Hon är inte hemma just nu.
Jag hörde en högljudd explosion därborta
och ville bara se till att allting var okej.
-Blända honom. -Va?
Alla möjliga konstiga saker sker i Odessa.
I hela stan har man sett konstiga ljus i skyn
och mystiska ödlevarelser på bakgården.
Tja, det… Ingenting är konstigt här.
Blända honom.
Batterierna är slut. Hur?
Är det där rivmärken?
Jag säger till Gloria att du tittade in.
Adjö.
Skulle vi inte ligga lågt?
Det finns redan gott om konspirationsteorier
efter zaguroninvasionen.
Om vi stannar kvar här kan det gå riktigt illa.
-Det ordnar sig. -Och nu när vi inte har något tidsskepp
så är vi bara några mysko personer med slumpmässiga superkrafter.
John, den enda personen med en användbar kraft är borta, så…
Jag var i och för sig hans lärling.
Jag är knappast någon mästare än, men kanske jag kan…
Göra stadsfolket till hushållsapparater? Skärp dig.
Synd att vi inte har Tidsbyråns tidsskepp,
det hade haft en säkerhetsanordning.
Gary, du är ett geni.
Sist som Vågryttaren beslagtogs så installerade jag en säkerhetsanordning.
Och säkerhetsanordningar är…
Oförstörbara kassaskåp som är fyllda av nödutrustning.
Som en tidskurir, en minnesbländare. Om vi har tur så finns det mintpastiller!
Du inser väl att smällen kan ha sänt iväg den
vart som helst på Glorias ägor?
Vi delar på oss så att vi kan hitta den och sticka härifrån så snabbt som möjligt.
Nu går vi. Kom igen.
Hur går det, Z?
Jag finns här om du vill prata.
Jag vet en del om att bli dumpad.
Jag har inte blivit dumpad.
Det var en enda röra för oss båda.
Men jag är irriterad över att John försvann från 1925
utan att först ta reda på att vi andra var okej.
Fast när han åkte hade vi fortfarande en fungerande tidsmaskin.
-Du lyssnar inte om du försvarar honom. -Visst. Förlåt.
Fortsätt.
Tänk att efter allt vi gått igenom tillsammans
så lämnade han mig bara det här.
-En konstig gammal nyckel. -Ja.
Vad är den till för?
Han sa bara: "Det listar du nog ut" med sitt dramatiska sätt att säga det på.
I efterhand borde jag nog ha bett om ett förtydligande.
Antagligen.
Jag gör bara det jag alltid gör i sådana här situationer.
Jag behöver en makeover.
Nej, ingen makeover.
Jag behöver förnya mig, som Madonna.
En promenad genom skogen.
Varför är jag inte förvånad att det här är vår smekmånad?
Ja, men när vi hittar kassaskåpet
kan vi väl ta oss härifrån?
Ja. Det här är utanför min komfortzon.
-Och var finns den? -Vågryttaren.
-Listor. -Listor. Regler.
Min är improvisationer, så tillsammans är vi ostoppbara.
Kom igen.
Baserat på explosionsradien
så letar vi efter en nål i en höstack.
Jag kan spåra djur och människor.
Det är inte min grej att spåra futuristiska kassaskåp.
Okej, vad har du?
Några magitricks för att hitta det vi söker?
Ja, jag tror jag kan minnas Johns spårningstrick.
Inte illa.
Någon har nog flyttat på det.
Det var inte bra.
Var hittade du det?
Bland buskarna vid kanten av Gloria Cruz ägor.
Okej, goda nyheter, vi har hittat Vågryttarens kassaskåp.
Och dåliga nyheter,
det ligger hos sheriffen.
Pastorn hittade det och lämnade in det.
Han kommer nog att komma förbi igen
nu när han är mer misstänksam mot din mamma.
Ja, och andra grannar kan bli nyfikna och upptäcka Vågryttarens lämningar,
vilket vore katastrofalt för tidslinjen.
Vi behöver bara köpa oss lite tid så att vi kan komma på en ny plan.
-Hur? -Vi behöver gå på defensiven.
Och få folk att hålla sig borta från Gloria och hennes ägor.
Och hur ska vi göra det
om vi inte har tidsresor eller sinnesblixtar?
Regel 44.
-Regel 44. -Ja.
-Jag älskar regel 44. -Ja.
Vad är regel 44?
Det är från utbildningen hos Tidsbyrån.
Syftet med regel 44 är att skapa en avledning.
En täckmantel när det går snett under ett uppdrag.
Rent specifikt säger regel 44 att vår täckmantel måste vara en cirkus.
Det var märkligt specifikt.
Pratar vi nycirkus, varieté eller tre maneger?
Nej, forskning visar att allmänheten
är villig att acceptera allt det bisarra som sker i en cirkus utan att ifrågasätta.
Så vi måste anordna en cirkus?
-Va? Nej. Vi… -Nej.
Jösses, det är inte det vi säger.
De måste bara tro att vi är en cirkus
för att lugna dem.
En gruppmakeover.
Ja, jag älskar det.
Jag ska återuppfinna er alla som cirkusartister.
Vänner, ni är i goda händer.
Ni hörde henne. Nu är vi en cirkus.
Det där gör jag inte.
Bra, för jag behöver din magi för att fixa mammas veranda.
Visst.
Nate, medan vi går på defensiven som cirkus,
ska du gå på offensiven.
Det är dags att använda din superkraft.
Ska jag förvandla mig till stål och slå ner några?
Nej. Din andra superkraft.
Du är en vit man år 1925.
Gå och smickra in dig hos sheriffen och få honom att ge dig kassaskåpet.
-Ava följer med dig. -Va? Nej, jag…
Okej. Kom igen, Gary.
De tidstypiska kostymerna syr inte sig själva.
Ja.
Slips… Knäpp, tack.
Voilà.
Min mamma lär inte bli glad
när hon ser vad vi gjort här.
Ledsen. Desperata tider.
Nate lånade din döda pappas kavaj. Hoppas att det går bra.
Bara han inte förstör den.
God eftermiddag, Odessa. Kom fram, kom fram.
Jag vet att ni har sett och hört konstiga saker på sistone.
Jag vill bara försäkra er om att det här är vardag för oss.
Varför, kanske ni undrar?
För mitt gäng och jag är medlemmar i Guggenheim Circus.
Den passar faktiskt väldigt bra.
-Ser jag ut som en gammal tant? -Ja.
Är ni sheriffen?
Ja, min herre. Jag skrev bara klart en del pappersarbete.
Hur kan jag stå till tjänst?
Mitt namn är John Edgar Hoover
och jag är nyligen utsedd chef hos utredningsbyrån
i Washington, DC.
Det här är min betrodda sekreterare, miss Gandy.
Ni ser annorlunda ut i verkliga livet.
Ni har nog sett ett gammalt foto.
Jag har provat lite olika hårprodukter.
Lyssna, sheriffen.
Vi är här för att prata om en väldigt viktig sak.
Det finns så mycket spännande att se på vår cirkus.
Exotiska djur, till exempel.
Min medhjälpare och jag är djurskötare från ett land långt, långt borta!
Och vilken cirkus hade inte varit komplett utan lite eld?
Varmt. Väldigt varmt.
Bli inte förskräckta nu,
men ett antal av våra djur rymde från sina burar igår kväll!
Ni kan ha hört explosioner eller sett mystiska ljus igår.
Det var bara jag, när jag testade några…uppvisningar.
Det är sant.
Så om ni såg någonting igår som liknade en dinosaurie, till exempel,
så var det egentligen en Komodovaran,
som bara är en stor och illaluktande ödla trots det skrämmande utseendet.
Pastor Hanson fann en konstig låda borta på Gloria Cruz ägor.
Jag trodde att den tillhörde henne, eftersom hon är utlänning.
Vi kan säga med säkerhet att det inte är hennes, sir,
men den är väldigt farlig.
Hur fick ni i Washington reda på kassaskåpet så snabbt?
Pastorn hittade det i morse.
Om jag hade berättat om alla landets hemligheter
så hade de väl inte varit hemligheter längre?
-Visst inte? -Nej.
Och vem vet, ni kanske kommer få lovord
från president Warren G. Harding så fort som fallets sekretess hävs.
Jag tror att hon menar Calvin Coolidge, för mr Harding är död.
Folk blandar ofta ihop mellankrigstidens presidenter.
Fokus nu.
Är ni redo att göra det rätta för ert land?
Mister, mister, säg mig när cirkusen kommer.
Jag vill gå.
När den är, undrar du?
Som i… exakt vilken tid?
Vad sa du för något?
Ledsen, Sara. Jag fick panik.
Jag menade inte att bjuda in hela stan ikväll.
Ta ett djupt andetag, Gary. Vi hittar på något.
Okej, vänta, säger du att folk kommer hit för en faktisk cirkus?
-Okej, okej, allihop! -Gary?
Ta det bara lugnt.
Allt kommer bli bra när vi har öppnat kassaskåpet.
Precis.
När hela staden kommer så blixtrar vi skiten ur dem,
och så sticker vi härifrån med tidskuriren.
Ja. Okej. Precis.
Ännu ett framgångsrikt uppdrag.
Det känns så bra att vara tillbaka på rätt spår. Okej.
IDENTIFIERAR
AGENT SHARPE IDENTIFIERAD
Det finns ingen tidskurir.
Det finns en lapp.
"Tar kuriren. Ska ut och dricka öl. Rory."
-En klassiker. -Va?
-Satans… -Okej.
Det finns inga klockor. Inga lampor.
TIDSBYRÅ MANUAL
Det finns åtminstone en Tidsbyråmanual.
Och gummibjörnar.
Det var där jag gömde mitt nödförråd.
Så det är allt? En bok och lite gummibjörnar.
-Inga klockor. -Inga lampor? Ingen mini-Gideon?
Inga minttabletter.
Hörni, det är okej. Det kommer att ordna sig.
Så länge stan fortsätter att tro på vår täckmantel
kommer vi på en b-plan.
Det blir jättebra.
HOOVER PÅ JAKT EFTER MIDLANDGÄNGET
Den där mannen var inte alls mr Hoover.
Hårprodukter, minsann!
Är detta utredningsbyrån?
Det här är sheriff Thomas Wood från Odessa, Texas.
Jag har en situation här som ni borde känna till.
Oj. Så det är verkligen på riktigt. Vi befinner oss i 1925 ett tag?
1925 är ett sånt osofistikerat år.
Folk är täckta av solfläckar.
Det är flera årtionden före microdermabrasion.
Det enda jag vet är att 20-talet var nytänkande inom dans.
Vi kanske bara borde ge oss iväg och hitta festerna.
Nej då. Det går emot Regel 23,
som säger att för att begränsa potentiella skador på tidslinjen,
ska strandsatta tidsresenärer stanna på en…
En plats.
Okej, då stannar vi.
Okej? Vi löser det.
Först och främst.
Hela stan kommer hit ikväll och de förväntar sig en cirkus.
En föreställning för att skydda täckmanteln.
Utan cirkus kan de oavsiktligen få syn på Waverider…
Nej.
Det bryter mot halva den här manualen. Det får inte ske.
Okej, tja, jag hoppas att vi får det gjort innan…
Mamma!
Hej.
Det verkar som att människorna vann War of the Worlds.
Vi är ännu här allihop.
Mija, säg mig, varför säger stadsborna att det finns en cirkus på min egendom?
Vi måste prata.
Är det där mina gardiner?
-Är det Celsos kostym? -Ja.
Jag kan inte se hur cirkusen hjälper oss att komma härifrån.
Det är skadekontroll, att hantera problemet framför en.
Utan Waverider, har vi inte många alternativ.
Så om vi ska övertyga stadsborna
att vi faktiskt är en cirkus, måste vi öva.
Kom igen.
Jongleringen måste vara perfekt!
-Du jonglerar, va? -Ja, är det så uppenbart?
De måste distrahera alla så de inte ser vraket av tidsfarkosten,
som sprängdes
efter att utomjordingarna anfallit huset och vi räddades av en rymdsvamp.
Hör på, mija…
Jag är redan ute på hal is här.
Det är svårt för de här personerna att acceptera en magisk hjälte
från ett annat land bor deras stad.
Men jag litar på dig.
Och om jag blir utfryst eller anhållen,
så…än sen då. Jag fixar det.
För du är min dotter och jag gör vad som helst för dig.
Snyggt.
Förlåt, hörni.
Jag ställer in cirkusen.
Va? Vad står på?
Bara att cirkusen kommer att innebära
oönskat fokus på min mamma och hon känner sig redan förföljd.
Det handlar inte bara om oss längre.
Varje gång vi försöker fixa nåt, krånglar vi bara till det ännu mer
och min mamma blir den som får betala för det.
Du, vi är ledsen, Spooner.
Du har rätt. Det handlar inte bara om oss.
Vi ger oss av ifrån stan och hittar på nåt annat.
Ingen mer cirkus.
Ingen mer uppståndelse.
Tack.
Var är Astra?
Vad gör du?
Vad ser det ut som?
Som att du försöker fixa farkosten med Johns återuppståndelsebesvärjelse.
Men det skulle vara dumt eftersom det är för människor, inte tidsfarkoster.
Om John var här är det precis vad han skulle göra.
Håll tyst och låt mig koncentrera mig.
Håll dig tillbaka.
-Sheriff Thomas Wood? -I egen hög person.
Du ringde kontoret i DC
om nån som utgav sig för att vara en federal agent, nämligen jag.
J. Edgar Hoover.
Som tur var var vi bara nere i Midland
så jag tänkte besöka dig själv.
Välkommen till Odessa.
Jag kan bara inte tro att lagens främste väktare
befinner sig på min egen station.
Igen. Den riktige, denna gång.
Berätta mer om den här skurken.
Gör hon det jag tror att hon gör?
Vad det än är, är det rätt häftigt.
Det är troligt att denna bedragare är en medlem av Midlands rånarliga,
en grupp vi spårat ett tag.
-Bankrånare. -Just det.
Och du gav den där uslingen ett splitternytt kassaskåp att spränga.
Vilket håll begav han sig åt?
Han kan ju vara var som helst, för sjuttsingen.
Astra, du kanske borde sluta.
Du vet, på grund av blodet.
Kunde John göra det här, så kan jag.
Helvete, Astra. Sluta!
Astra!
Nå, sheriffen.
Jag tror jag vet precis var bedragaren försöker öppna kassaskåpet.
Det känns som att jag blivit överkörd av en buss.
Eftersom det här inte är sjukstugan,
antar jag att min besvärjelse inte återuppväckte Waverider.
Nej. Det gjorde den inte.
Vad tänkte du på?
Okej. Lite sympati kanske?
Jag blev skadad när jag försökte hjälpa er.
Genom att ställa till med ytterligare ett spektakel vid mammas hus.
Inte det hon behöver just nu.
Jag var den enda som försökte få den här cirkusen ut ur Texas.
Tänk igenom det nästa gång.
Ta inte illa upp, men din mamma bor på vischan.
Jag tvivlar på att nån märkte nåt.
Nån gjorde det.
Hörni, det är J. Edgar Hoover.
Den riktige.
Han vill veta vilka vi är.
Vi gör cirkusen ändå.
Nej. Esperanza och jag pratar med dem.
Astra måste ligga till sängs, men ni andra kan inte vara här.
Okej…
Göm er.
Det är för öppen planlösning här inne för det.
-Sovrummet. Gå, kom igen. -Gå.
Godkväll, mina damer.
J. Edgar Hoover, Utredningsbyrån.
Vem av er är Gloria Cruz?
Det är jag.
Hur kan jag hjälpa er, sir?
Jag har hört talas om bankrånare i trakten.
Motbjudande typer.
Ville bara se till så att ni är säkra.
Tja, inga bankrånare.
Bara en lugn eftermiddag.
Ta inte illa upp, men jag tilltalade husets ägare.
-Jag tror inte att det fungerar. -Varför inte?
Testa garderoben.
Den är låst.
Zari, nyckeln.
John bad oss ta reda på vart den går.
Det är kanske hit.
Okej. Visst.
Jag tror att vi ser oss omkring.
För att försäkra oss.
Jag har en patient där inne. Hon återhämtar sig.
Gå. Bara gå.
Var är vi?
Herrgården?
Hej.
Så om vi är i herrgården, innebär det att det är nutid?
Har vi lämnat 1925?
Nej och ja. Men vi befinner oss inte i nåt år alls.
Gary?
Det är inte herrgården på riktigt. Det är…
En fickdimension som John skapade åt sig själv.
John ville ha ett ställe där han kunde vara helt ensam, så han…
Han trollade fram det.
Så om vi går ut genom framdörren…
Är det en fickdimension i helvetet, Gary?
Jag rekommenderar att vi går ut genom samma dörr vi kom.
Varför skulle John ge mig det här stället?
Är det möjligt att han är så självgod
att han tror att jag behöver en annan dimension för att komma över honom?
Jag vet inte allt om John, men jag vet att han älskade dig.
Han tyckte kanske bara att du behövde ett lugnt ställe att vara ifred på?
Utanför rampljuset.
B, jag trivs i rampljuset. Det är där jag är mest mig själv.
Du beter dig som att jag behöver hitta mig själv, men jag döljer det inte. Det…
Det finns ett svar här nånstans.
Det är bara en bok med regler, raring.
Regler som vi borde följa.
Vi förstörde nästan Glorias liv och interagerade nästan med Hoover,
vilket innebär att vi nästan ändrade på historien.
Ja, men det gjorde vi inte.
Älskling…
Du, kan du se på mig?
Jag vet att det känns som att vi sitter fast,
men vi kommer att lösa det.
Det säger du hela tiden.
Men vi slarvar.
Och utan minneslampor eller tidsklockar, eller Gideon som kan leda oss,
så är vi vilse. Okej?
Och du tror att manualen kommer att hjälpa?
Förmodligen inte, men jag bara…
Jag måste.
-Okej. -Okej.
Läs på du bara.
Jag har anledning att tro att Midlands rånarliga gömmer sig i krokarna.
Sheriff Wood sa att en av medlemmarna fick tag på ett underligt kassaskåp
som fanns i hans ägo.
Har ni nåt emot om vi söker igenom er fastighet, ma'am?
Spelar det nån roll om jag säger ja eller nej?
Smart kvinna.
Okej. Jag hörde Hoover gå.
Okej, hörni. Kom igen!
Du.
Kommer du?
Faktiskt, jag tror att jag ska
stanna ett litet tag
Bra för dig, syrran.
Och om du skulle vilja sakta ner grejerna lite.
Vad betyder det?
Åh, bror.
Kom igen.
Ni är tillbaka.
Varför såg inte Hoover er?
Vi hoppade bara över till en annan existens
där rymd och tid inte fungerar som vanligt.
-Ingen stor grej. -Vi skulle kunna
gömma oss i herrgården.
Då är vi ur vägen för Gloria.
Att gömma oss hjälper oss inte tillbaka till tidslinjen,
eller att få veta vem som sprängde vårt skepp.
Så vart tar vi vägen?
New York City.
Manualen nämner en obskyr forskare
som la grundstenarna till tidresor, en dr. Gwyn Davies.
Han lever just nu, 1925, och han bor i New York.
-Det kan fungera. -Eller hur?
Är du okej med att vi åker härifrån?
Jag antar det. Så länge vi har en plan.
Bra. För ni måste åka allihop.
J. Edgar Hoover misstänker min mamma.
Han tror att hon gömmer bankrånare,
Midlandsligan eller nåt.
Hoover är outtröttlig.
Han är en blodhund.
Han släpper inte taget om vittringen på oss förrän han vunnit.
Så låt oss ge honom vad han vill ha.
Få honom att tro att han hade rätt.
Vi blir bankrånarna.
Vi leder honom ut ur Texas, bort från Gloria,
medan vi hela tiden rör oss mot New York.
Det fanns många bankrånare på 1920-talet.
Och vi skulle få hans uppmärksamhet.
Ja, så vi behöver bara råna några banker.
Jag menar, gärna det.
Får jag prata med dig lite?
Vill du ge dig ut och begå brott?
Jag gillar inte ens tanken att lämna det här huset,
men eftersom vi måste, lyssna nu, måste vi göra mycket små fotavtryck.
Och vi har inte ens vår utrustning.
-Tänk om nån… -Alltså, du har rätt.
Och jag är rädd.
Men jag tror på oss, och på teamet.
Vi är mer än tidsresor och superkrafter och prylar och manualer.
Vi är Legenderna, och vi kan klara det här.
Det vet jag.
Och så snart vi kan resa i tiden igen
åker vi tillbaka och fixar de ändringar vi gjort.
Du kan göra en lista över ändringar i tidslinjen. Du älskar listor,
och sen betar vi av listan, varenda ändring.
-Varenda en? -Varenda en.
Okej.
Okej. Det får bli en brottsvåg.
Men bara tills vi kan göra tidsresor igen.
Jag vill stanna här hos mamma ett tag.
Astra borde också stanna tills hon är helt återhämtad.
Okej, vi hämtar er när vi har hjälpt till att uppfinna tidsresor.
Hör ni?
Hoover är tillbaka.
Ni får min mamma arresterad.
Gloria?
Har du en bit rep?
Gloria Cruz?
Du har undanhållit information.
Det är Midland-gänget. De stack nyss.
De hotade att döda oss om vi inte samarbetade.
Kom igen, raring!
-Sätt fart, Sarah! -Ja, jag kommer!
Kom igen, Nate! Hoppa in!
Hej då! Tackar!
Jag borde ha kissat innan vi åkte därifrån.
Ursäkta.
Ligg ner på golvet, det här är ett rån.
Det är inte första gången.
Beklagar, lilla damen. Banken är stängd.
"Lilla damen"?
Vem tror du att du är?
Varför har du så vita tänder?
Fluoride. Ni hörde mig, stick nu!
Det är ett bankrån. Det vet jag.
Du håller folk borta.
Ni hörde damen. Ligg ner.
Och du går till kassaskåpet och hämtar 93 dollar och 65 cent.
Okej.
-Nittiotre dollar… -Jag har räknat ut det.
Det är allt vi behöver för att ta oss till New York. Du lovade.
Ge hit pengarna!
Jag har så det räcker här. Jag behöver inte öppna kassaskåpet.
Vi tänkte inte säga nåt förrän efter bankrånet, men…
Kom närmare.
-Vi är Midland-gänget. -Är det sant?
-Ja. -Jag älskar Midland-gänget!
Jag är en stor beundrare!
Ligg ner på golvet, sa jag, pojkar.
-Ava skjuter i taket hela tiden. -Hon hatar tak.
Två kvinnor?
Det finns inga kvinnor i Midland-gänget!
Stjäl pengar från banken om ni vill.
Men stjäl inte ett gängs namn!
Okej, vi har inget gängnamn.
Det måste ni ha. Det är patriotiskt.
Kanske "Morgondagens Legender"?
-För långt. -Ja.
"The Bullet Blondes."
Det är ju inte bara Sara och Ava. Vi är också med.
Men det är de som gör grovjobbet.
"Bullet Blondes."
Det är inte så dumt, B.
-Bullet Blondes. -Bullet Blondes.
Bullet Blondes.
Det här rånet utförs av Bullet Blondes.
Bullet Blondes.
Driver du med mig?
Ner med huvudena och räkna till 100,
-och låtsas att ni aldrig såg oss. -Ja.
Vänta. Och lev era liv som om inget av det här har hänt.
Fullgör alla historiskt viktiga händelser som ni skulle ha gjort annars.
Kom nu!
Ur vägen för Bullet Blondes.
Bullet Blondes!
Tack för ert samarbete.
Ursäkta vapnen.
Bullet Blondes!
Bullet Blondes. Jag gillar namnet.
Du hade faktiskt rätt, raring. Det gick felfritt.
Så vi är alltså Bullet Blondes nu!
Kom igen, Gary, nu kör vi!
Aldrig har 93 dollar och 65 cent känts så bra!
Det ändrar väl inte historien, men jag skriver ner det
på vår att göra-lista, bara för att vara säker.
Hoover är oss nog på spåren och kommer att följa oss ut ur stan
och bort från Glorias hus.
Nästa stopp, New York.
Det är nåt där framme.
Va, en vägspärr, redan?
Jäklar vad snabb Hoover är.
Han är outtröttlig.
Spelet är slut, Bullet Blondes.
Kliv ur bilen och sätt händerna på marken.
-Kör igenom. -Va?
Är du säker?
Han är säkert en bra prickskytt.
Sant. Nate, ta ratten utifall att han öppnar eld.
-Kom igen, Gary. -Fort, Gary.
Jag vet.
Bort med fötterna från mitt ansikte!
-Jösses! -Nu kör vi.
-Ta skydd, allihop. -Oj!
Små fotavtryck, sa jag, Sara!
Bara lugn. Vi ska fixa alltihop, jag lovar.
Ja!
Vi klarade det!
Hör ni nånting?
-Det är en stor… -Vadå?
-En stor bubbla. -Vad försöker du säga?
-Nåt om bubblor. -Outtröttlig!
Va?
Men för i…
Vad har du gjort?
Jag vet inte…
Det här händer inte.
Hoover får inte dö! Hoover…
Tack och lov, han lever!
Outtröttlig.
Jag missar aldrig två gånger.
-Vad sa han? -Jag vet inte.
Vad sa du?
Jag sa:
Jag missar aldrig två gånger.
Jag har dödat J. Edgar Hoover.
Jag har dödat J. Edgar Hoover!
Det var inte meningen.
Alltså, det där var…
Sara, jag beklagar.
Han är…
…mycket viktig för tidslinjen.
Tidslinjen? Den är förstörd!
Historien är förstörd och…
…vi har inte ens Gideon här för att tala om hur illa det är.
Jag vill dö. Farväl.
Jag ger upp. Farväl, farväl.
Farväl.
-Raring? -Har vi knäckt Ava?
-Raring, mår du bra? -Nej!
Jo, du är okej.
Jag vet att jag övertalade dig till den här planen som visserligen gått på tok,
men vi är… Vi är rätt beslutna, okej?
Så vi ska fullfölja det här.
-Jag kan inte. -Jo, du kan.
Och när vi återvänder till 2021, ska vi ha en riktig smekmånad.
Vi ska vara på stranden, gå hand i hand.
Vi ska lyssna på nån av dina STABcast-poddar och se solen gå ner.
-Det blir… -STABcast!
Där har vi det.
Det finns inga vittnen.
Vi har tur.
Vi måste komma iväg fort.
Men först…
…måste vi göra oss kvitt kroppen.
-Ava? -Gary, det är ditt jobb.
Spola glasögonen.
Ska jag äta upp en av de viktigaste figurerna på 1900-talet?
Vi måste till New York, och fort.
Vi måste hitta den här Gwen Davies utan att förstöra tidslinjen ännu mer.
Och det första är att äta upp den här kroppen.
Vad har det tagit åt dig?
Jag har läst sanna brottshistorier hela livet. Det här är min grej.
Var tyst och ät, Gary.
Du tillhör Bullet Blondes nu.
Gör jag?
Det här är verkligen inget jag finner nöje i.
Frånsett smaken av människokött, som jag visserligen finner…
…rätt delikat.
Gör det, Gary.
Astra, är du redan uppe?
Ja, jag tänkte göra lite nytta.
Så rart av dig.
Du kan så mycket mer än rensa grönsaker.
Jag har just hämtat mig.
Du är ganska okänslig.
Vad gjorde du som skadade dig så?
Jag försökte läsa en trollformel jag inte var redo för,
och den krossade mig nästan.
Min gamla mentor skulle vara så besviken om han var här nu,
och säga att jag måste vara villig att gå ensam och riskera allt för att lyckas.
Min mor var en utmärkt helare.
Hon lärde mig allt hon kunde.
Men jag var usel på det.
Det var inte förrän jag la bort hennes träning
och började om på ett sätt som återspeglade den jag är,
som jag verkligen blev en helare själv.
Ja, men…
Vandra ensam, offra dig själv, det är vad magi går ut på.
Din mentor lärde dig sitt sätt att utföra magi.
Ja?
Men du är inte han.
VILA I FRID.
Tänker du bara begrava resterna av Vågryttaren?
De lär inte begrava sig själva.
Jag kommer att sakna henne.
Verkligen?
Astra Logue börjar bli sentimental.
Förlåt att jag drog snutarna till din mammas hem.
Jag förstår att du är arg.
Och jag förstår. Du försökte hjälpa.
Men jag försökte inte bara hjälpa dig.
Jag försökte hävda mig för att kunna ersätta John.
Jag ville visa alla att jag var värdig,
vilket jag tydligen inte är.
John?
Vi behöver inte en ny John.
Vi behöver dig.
Astra, jag…
Jag var inte arg för snutarna.
Visst, jag var inte glad, men jag var upprörd för att du nästan dog.
Jag gillar att ha dig här.
Du är typ min bästa vän.
Det har ingen nånsin sagt till mig.
Och du är min.
Bra.
Och om nåt går på tok, fixar vi det.
Jag hjälper dig.
Det är synd.
Jag var nästan klar med trollformeln.
Fullbordade du den inte?
Nej, det var för svårt för mig.
John hade säkert fullbordat den.
Det var hans sista ord.
Det låter mystiskt.
Om bara Gideon var här och kunde fixa en god biff åt oss.
Biff? Jag önskar att Gideon var här och kunde fixa en drink.
-Mezcal. -Mezcal.
Vem tusan är det där?
Ay dios mio!
-Gideon? -Gideon?
Undertexter: Jonathan Zylberstein