Jag skulle ha sagt vilket år det var...
... men jag minns faktiskt inte.
Jag kan tråka ut er med bakgrunden, fast då lyssnar ni inte.
Det jag kan berätta är att detta är historien om en tjuv.
Men den börjar inte med tjuven som ni känner till.
Jag ska mocka i stallet.
Vad gjorde du? Det angår mig om du stjäl den där hästen.
De har rast om en stund, så om du vill slippa undan osedd väntar du.
Rastdags.
- Jag är Rob. - Jag är upptagen.
En tjuv jobbar alltid.
Grannens häst dog. Kan han inte ploga så kan han inte livnära sin familj.
Jag antog att den bortskämde sprätten som bor här inte hade saknat en häst.
Du har helt rätt. Det hade han inte gjort.
Adelsmän som föds med allt och inget saknar? De äcklar mig.
Du arbetar inte i gruvorna.
Händerna är för mjuka för en hantverkare. Vem är du?
Jag är den bortskämde sprätten som bor på det här godset.
- Och du är makalöst vacker. - Min häst då?
Han är din. Om du säger mig ditt namn.
Marian.
Du kan kalla mig Marian.
Robin och Marian.
Årstiderna gick, deras kärlek blomstrade.
De var unga och kära och det var det enda viktiga.
Tills... ödets kalla hand sträcktes ut mot dem.
Han stal från de rika och gav till de fattiga.
Det blev en godnattsaga. Men glöm den historien.
Glöm det ni har sett förut. Glöm det ni tror er veta.
Detta är ingen godnattsaga.
Om att stjäla lite pengar var allt han gjorde och allt han var-
-så hade Robin av Loxley aldrig blivit...
... Robin Hood.
Jag kände honom när han bara var godsägare. Det ljuva, enkla livet.
Född med allt. Han saknade inget.
Försvinn! Kom aldrig tillbaka!
Den han inte visste var...
... att det som vi föds in i inte alltid är den vi är.
INKALLELSE
Ni ska delta i det tredje korståget för att skydda Nottingham.
På Sheriffen av Nottinghams befallning
4 ÅR SENARE
KEBRITHALVÖN, ARABIEN
Raska på, mamseller. Vildarna får inte veta att vi kommer.
När vi har vunnit kriget kommer Loxley hem till sin kärlek.
Ta Skydd!
Jag ser honom inte!
Gisbourne!
Han laddar. Lystring. Två frivilliga för ett försåt.
- Clayton! Sugen på att springa? - Ja.
Är du redo? Okej, kom!
Spring! Spring!
Håll dig nära.
Ge mig en hand.
Gå ingenstans. Jag fixar det. Du stannar här och håller utkik.
Jag är strax tillbaka.
Tre.
Kom igen, Loxley.
Fem, sex.
Gå, gå!
Gå!
Rob! Robin!
Var är Clayton? Var är han?
De har tagit honom. Han lever. Jag hör honom.
Loxley.
Om han inte är död så önskar han att han var det. Glöm honom.
- Rob. Rob. - Loxley! Strunta i honom.
Skydd.
Clayton!
Ta betäckning! Bakhåll!
Rob!
Signalera till stenkastarna - nu!
Loxley! stenarna kommer!
Retirera! Det är en order!
Loxley, glöm honom! Du tar livet av oss alla!
- Han lever! Vi måste rädda honom! - Inte ditt beslut! Det är en order!
De svärmar som gräshoppor!
Ser du varför man ska lyda order? Vi retirerar till lägret.
Jag vill ha information. Under- rättelser. Garnison. Trupprörelser.
Ner på knä, ditt svin!
Kom igen, sätt fart!
- Se inte på mig, sa jag! - Ner på knä.
Jag bönfaller er. Jag bönfaller er.
Gör det.
Gig!
- Vad gör du? - Min plikt, Loxley.
Vi har nya order uppifrån. Vad du än tycker så är vi alla maktlösa här.
- Men de är obeväpnade. - Kila iväg och be en bön för dem då.
- Mutton. Ta ut en till. - Gärna.
Nej! Saleem!
- Skona honom! - Ligg stilla!
Han är min son. Han är bara en pojke. Han är min son.
Skona honom, jag berättar allt! Han vet inget.
Ta mig i stället! Jag har dödat korsfarare hela livet.
- Jag är ett hån mot er gud. Snälla! - Ja, du har rätt, Moor.
Så om du vill rädda din son, ge mig nåt. Ge mig nåt!
Baba, rädda mig!
Ett tusen soldater. I öst.
Våra styrkor jagade dem på flykten i förrgår. Nåt annat.
Jag har inget mer. Han är min son. Jag försöker bara rädda min son.
Om det kan vara nån tröst... så kan du inte det.
Saleem! Saleem!
Nej!
Avbryt, Loxley. Kom ihåg din plats. Döda pojken!
Saleem!
Saleem. Saleem...
Håll honom! Håll honom!
Jag ska döda dig!
Om du inte var lord hade jag hängt dig för förräderi.
Sätt den usla sprätten på ett lasarettsfartyg till England.
Jag har nåt till dig.
Nyckeln till ditt gods?
Det är vårt hem nu. Jag vill veta att du är där när jag är borta.
Jag älskar dig.
Marian.
Håll dig vid liv.
- Och kom tillbaka. - Det lovar jag dig.
Jag kommer tillbaka.
Nottingham om styrbord!
Kasta ankar! Landgång!
EGENDOM BESLAGTAGEN
På order av Sheriffen av Nottingham
Marian!
Vad vill du bekänna, min son?
Tuck, var är Marian?
Robin? Robin! Är inte du... död?
Nej, även om jag har försökt.
Ditt namn lästes upp från listan med stupade soldater. För två år sen.
Marian höll en vacker högtid för dig. Synd att du missade mitt minnestal.
Nej, jag är glad. För det vore helt opassande eftersom du inte är död.
Tuck! Vem läste mitt namn från listan med stupade soldater?
- Sheriffen, men... - Var är Marian?
Läget här har försämrats sen du försvann, Robin.
Efter din död-
-tog Sheriffen Loxley Manor i pant som säkerhet för hans krigsskatt-
-och kastade ut Marian.
Han pungslår oss alla med sin krigsskatt. Tullar och indrivning.
Han har drivit ut de flesta av de ofrälse från Nottingham.
- Vart? - Till gruvorna.
- Är hon där nu? - Ja.
Men, Rob, Marian är...
Det här slutar aldrig väl.
- Grip honom! Sheriffens order! - För dem hitåt!
Det smakar sämre.
Du? Vad fan gör du här?
- Vi har nåt otalt. - Nej. Du försökte döda...
Jag låg gömd på din båt i tre månader och kunde lätt ha dödat dig.
Det är inte därför jag är här.
Jag har sett kvinnan, engelsman. Hon är vacker.
Hon är inte min längre, inte sen Sheriffen...
Sände ut dig i krig.
Du skulle ha dödat mig. Alla tror jag är död. Då är detta helvetet!
Vill du veta vad ett helvete är? Jag förlorade min hand i kriget.
Mitt folk slogs i bojor, mitt land plundrades.
Och min son mördades.
- Förlåt att jag inte räddade honom. - Men du försökte.
Under alla mina år med krig har jag aldrig sett nåt liknande.
- Därför valde jag dig. - Valde mig? Till vad?
Det här kriget, alla krig-
-och allt som har hänt här är lika gammalt som tiden själv.
De rika blir rikare, de mäktiga får mer makt från oskyldigas blod.
Ditt, mitt... och min sons.
Och jag vill stoppa det.
Men jag kan inte göra det själv.
Vi är två män. Vad kan vi göra?
Man är bara maktlös om man tror att man är maktlös.
Följ mig, engelsman.
God dag, gott folk!
I dag står vi inför ett hot-
-från barbarerna i Arabien.
De hatar oss. Vår frihet, vår kultur, vår religion.
Men i dag möter de den nära fienden, våra korsfarare i öknen.
Vi börjar här.
Men i morgon, och den saken är säker-
-ser de oss här i Nottingham som den avlägsna fienden-
-och då kommer de hit.
De infiltrerar, de förökar sig, de kväver våra domstolar-
-och stryper vår kyrka och våra barn med sina fanatiska trossatser.
De bränner ner era hus! De bränner era marker!
Det är därför som mitt förslag till krigsskatt-
-är så viktigt. Nottingham är inte bara en stad.
Det är banken och dess bultande hjärta-
-för vår fantastiska kyrka och dess ärorika korståg.
Och för var och en av er som smiter från sin plikt-
-genom att inte betala sin del, går en bågskytt utan pilar-
-och en kristen soldat svälter.
Sheriff, mitt folk har redan gett allt de har.
Jag föreslår att vi röstar om mitt förslag till krigsskatt.
Nottinghams folk dör. Vi har passerat bristningsgränsen.
Du vet inte vad en bristningsgräns är förrän du har varit i strid.
Hur kan du veta det då?
- Skattmästare, har vi ett beslut? - Det har vi.
Sir? Sir? Sheriff?
Loxleys röst har inte räknats.
Robin av Loxley? Ger vi röster åt spöken nu?
Ja... Nej, han lever.
Sir. Har jag hört.
- Lever? - Han sågs i dag, hemvänd från kriget.
- Vem såg honom? - Det faller under bikthemligheten.
- Så du såg honom? - Nej, jag sa inte...
Det kan ha varit vem som helst... som såg honom.
Kära nån.
Då måste omröstningen skjutas upp tills Loxleys röst har räknats.
- Är du okej? - Ja.
Lögnhalsen beter sig som om ni redan myllrar vid Nottinghams stadsmurar.
- Vill du bli arg eller kvitt? - Jag vill störta och skada sheriffen.
En sak håller honom vid makten.
- Han har kyrkans stöd och en armé. - Pengarna.
- Menar du krigsskatten? - Vi stjäl dem.
Du hörde honom. Nottingham är korstågens bank och bultande hjärta.
Och jag vill sticka en kniv i det.
Hämnd för dig. Och rättvisa för min son.
Jag heter Robin.
Yahya ibn Umar.
Snälla du, det räcker. På ditt språk är jag John, Umars son.
Då kallar jag dig John.
På natten slår du till mot sheriffens kurirer, tullmän, skatteindrivare.
- Och på dagen? - Du spelar lord Loxley.
Du dricker och äter med några av världens vidrigaste typer.
- De rika. - Varför ska jag göra det?
Vill du veta vart krigspengarna går får du charma dig in i odjurets buk.
Ta reda på vem som håller i trådarna.
Rob?
Marian.
Jag visste att hon skulle komma.
Vad hon än vill så får hon inte veta vad vi gör.
Det är för farligt för henne och oss.
Om vi åker fast dödar de oss alla.
Hur mycket du än vill göra det så får du inte gå ner dit.
Om du älskar henne så följer du planen.
Jag korsade inte ett världshav för att se dig krypa in i en flaska!
Hon kanske kommer att älska dig igen. Inshallah.
När hon får veta sanningen om det vi gör.
Men inte innan dess.
Då sätter vi igång.
Ya khara! Du är långsam som Kristi återkomst.
- Jag har i fyra år dödat ditt folk. - Du missade mig.
- Ingen är perfekt. - Det måste du vara.
- Jag kan skjuta två pilar i sekunden. - Du kunde skjuta två i sekunden.
Tror du att du är snabbare?
- Skjut mig. - Va?
Du har dödat hundratals av oss. Vad gör väl en till?
Okej.
Snälla du. Skjut mig, sa jag!
För sakta. Så fort du kan.
Igen! Kom igen, engelsman!
Igen.
För sakta.
Detta krig utkämpas på nära håll. Du behöver ett gatuvapen.
Ge mig den reliken. Det är ved. Slappna av i handen.
Låt bågen vila i handflatan. Prova nu.
Prova igen. Fast den här gången, prova andra sidan.
Då sparar du en sekund när du laddar.
Ja. Kom igen! Igen!
Snabbare! Ja, engelsman, snabbare!
Du var en lord, men nu är du bara en tjuv.
Vänster.
Och jag ska visa dig hur.
Det blir inte som nåt krig du är van vid.
Höger! Vänster!
Pilar.
Till höger! Exakt.
Snabbare! Mer kraft! Snabbare, engelsman!
- Vad gör du med min rock? - Den är för lång. Den sinkar dig.
När får jag egentligen stjäla?
Jag tyckte om den här rocken.
Nu är det en jacka.
Gör handen till koger. Ju fler pilar du kan hålla, ju fler kan du skjuta.
Tyst. Du gör det svårare.
Ja! Ja!
Strid osynligt. Slå till ur skuggan.
När de besvarar elden... är du borta.
Vad mer har du?
- Har du rotat i min smutstvätt? - Du besöker inte Sheriffen i trasor.
Du måste donera till hans krigskassa och vinna hans gunst.
Vinna hans gunst? Han har tur om jag inte halshugger honom.
Om vi drar i svansen så får du se vem som biter.
För att följa pengarna måste du vinna sheriffens tillit.
Och vad ska jag donera? Vi vältrar oss inte i pengar, va?
- I kväll rånar du tullbron. - Nu snackar du, John.
Jag är glad att du samtycker, engelsman.
- Vad är det här? - Den var min sons.
Tack.
Ville du stjäla? Nu får du chansen.
Ta det där till skattkammaren.
På sheriffens order måste du betala tull.
- Stanna! Du måste betala tull. - Förut behövde man inte betala.
Vad har ni där bak?
Vi har inte mer pengar!
Hosta upp, gubbe!
Hey!
- Var är han? Vart tog han vägen? - Var är han?
För sakta.
Lord Loxley.
Hela Nottingham fröjdas åt-
-att de tragiska ryktena om er död var ogrundade.
Jag vill själv tacka er för era tjänster.
Ni sände iväg mig för en rättmätig kamp. Det var en ära för mig.
Hoppas ni inte lastar mig för beslagtagandet av ert gods.
- Det var krigsdimman. - Ingen fara.
Jag renoverar det redan. Ni gjorde bara er plikt, sir.
Och här är min del till krigskassan.
- Ni har redan gett så mycket. - Nej, våra soldater behöver det.
Jag borde veta. Jag var där.
Varsågod.
Nu när ni är hemma hoppas jag att jag får se mycket mer av er.
Så mycket som ni tillåter, sir. Jag hoppas vinna er gunst.
Ni ställer oss andra i skuggan med er generositet, Loxley.
Jag vill bli inbjuden nästa gång rådet sammanträder.
Det är er rätt. Det vore ett nöje. Ungdomen behöver en röst i rådet.
- Ni smickrar mig med er tillit. - Ja, jag vet.
Rob.
Häromdan på godset...
Jag kom förbi. Jag behövde träffa dig.
- Nåt mer? - Varför gör du det så svårt?
Trodde du att jag skulle göra det enkelt?
Marian, du lovade mig att du skulle vänta på mig.
De sa till mig att du var död.
Lord Loxley.
Ursäkta. Jag måste gå.
- Jag litar inte på dig med henne. - Va? Jag spelade min roll.
Om hon får nys om vad vi gör blir hon halshuggen med oss andra.
Mycket inspirerande. Tack.
Lord Loxley har verkligen inspirerat till ett makalöst övermått i dag.
Ska jag räkna till tio innan jag slår larm?
Räkna till tjugo.
Vem är det?
Jag vet inte.
Sir, det har varit ett nytt rån. Han kommer inte att gilla det.
Sir, det har inträffat nåt-
-som vid en första betraktelse kan klassas som en finansiell malör.
Gode Gud, ge mig styrka!
Sir, sir, det har varit en ny smärre incident.
Den goda nyheten är att ingen av vakterna blev svårt... dödad.
- Vad?! - Kollektbössan framför näsan på oss.
Och tullvägen i går kväll. Något av ett predikament.
Pembroke! Lås in dokumenten.
- Vilka mer vet det här? - Jag kom direkt till er.
Men ärkedekanen borde få veta...
- Nej. Han skvallrar till kardinalen. - Men, sir, kyrkan måste...
Det rör lag och ordning. Jag är lag och ordning här.
Strama åt säkerheten. Alla pengar går nu direkt till räknerummet.
Dubbla skattkammarvakten. Jag har inte råd att förlora en penny till.
Sir, det var ett tag sen som ni biktade er sist.
Vill ni lätta hjärtat för er munk?
Mitt samvete är rent. Är ditt det?
Mitt är alltid lite rörigt.
Håll öronen öppna i din biktstol. Kom med allt prat om tjuven till mig.
Bikthemligheten är helig.
Inget är heligt förrän jag har fångat tjuven och dränkt honom i en bur!
- Du är uppe sent. - Jag blev sugen på en liten munsbit.
Jag ville säga att Sheriffen slår ner hårt som reaktion på rånen.
Det försvårar våra planer.
- Hur reder du dig? - Så gott jag kan.
Jag fick lite hjälp. En påse mynt lämnades utan min dörr.
Av Hood?
Det är det jag kallar honom nu. Visst låter det rätt bra?
Jag vet inte varför han gav mig dem. Jag borde väl känna mig smickrad.
Men jag önskar att han gav dem till folket i stället.
Fort! Ta pengarna!
Med all respekt, Sheriff...
Tjuven gör er till stort åtlöje!
Om jag får... Jag föreslår en belöning.
Vänta er inte att vi ska betala den.
Nej, jag betalar själv. Ska vi säga tusen i veckan till att börja med?
Sen dubblar jag den varje vecka tills han fångas... eller dödas.
Nåväl. Resten av er, ut.
Pembroke.
Ut!
De där lorderna...!
Såna här dagar vill jag bara-
-trycka in tummen i deras luftrör.
Ni hatar dem verkligen.
Deras pappor var uppsyningsmän på barnhemmet där jag växte upp.
Och de kom förbi på nätterna för att... bestraffa oss.
Med ärkedekanen och hans präster.
Och de var alla fulla och deras andedräkt stank av kokt... kött.
De skickade ut oss för att köpa käpparna som de skulle slå oss med.
Man såg när man sist fått stryk, för ränderna gick från rött till gult.
Till slut blev de rosa och huden hårdnade.
Och vid det laget, Loxley, var man tvungen att välja.
Skulle de slå dig svag eller skulle de slå dig stark?
När de använde kvastskaft på de små pojkarna-
-och de skrek...
Sen hällde de konjak i halsen på dem som en barmhärtighetsgärning.
Jag skrek aldrig, men...
... jag hatar smaken av konjak.
Ska vi hänga ett par av dem? Av de där lorderna?
Bara för att se dem skita ner sina sidendräkter?
Ska vi inte bara hänga en av dem?
För jag misstänker att resten snart skulle falla in i ledet.
Jag vill inte ha smulor.
Jag vill ha en plats vid rådsbordet.
Då förblir ni i min gunst, Loxley.
Det är Rob, va?
- Du är Will. - Välkommen hem.
- Det måste ha varit ett helvete där. - Jag behöver inte prata om kriget.
Jag förstår, det gör jag verkligen.
Det måste vara överväldigande att komma hem. Marian...
- Hon är sin egen kvinna. - Så du behöver inte gilla mig.
Bra. För det gör jag inte.
Jag hörde dig. Under sheriffens tal. Folkets röst.
- De behöver en röst. - Men Hood då?
Hood...
Han betyder inget för mig. Han blir infångad och bortglömd.
Det vi kämpar för är mycket större än en småtjuv-
-som rånar ett par kurirer och kollektbössor.
Men ändå... Jag skulle inte underskatta honom.
Han har säkert bara börjat.
John! Jag har tänkt. Lyssna på mig.
Jag vill trappa upp. Glöm kurirer och kollektbössor.
Jag vill plundra skattkammaren. Dra i svansen, se vem som biter.
Hur skulle du göra det?
- Lugn, herrn. - Flytta på dig!
Ur vägen! - Mannar, få snuskgubben ur vägen!
Var bussig och ge mig en skärv.
Gud, vilket fint arsle på hästen. Snälle herrn.
Ur vägen! Försvinn härifrån!
Sheriffen har bytt rutiner.
Pengarna läggs inte i valvet, utan går direkt till räknerummet.
Vakter! Vakter!
Fan! Fan!
Kom igen, kom igen!
Där är han!
- De kommer, John! - Ni klentrogna.
- Hood! - Det är Hood!
- Så trappar man upp. - Vi fick inte ett enda mynt.
Vi ville få deras uppmärksamhet. Och vi har den nu.
Vår kardinal har bett mig framföra till er hans oro-
-över er försiktiga reaktion på tjuven.
Jag klarar det. Hälsa hans eminens att han slipper ligga sömnlös.
Lugna honom själv. Han kommer hit.
Från Rom? För en småtjuv?
Kyrkan ser inte plundring av dess skattkammare som nåt smått.
Han kom knappt undan och tog inget.
Det farliga är hans brotts djärvhet.
Han får de ofrälse att titta upp och se hopp.
De ska ha krökta ryggar och böjda nackar.
Det har viskats om en revolt.
Om det inte tyglas växer viskningarna till ett vrål.
Det är förräderi. Det bestraffas med döden.
Förräderi är ett så starkt ord. Ska inte kristna vända andra kinden till?
Hur kan du älska en gud som gav dig det ansiktet?
Sheriff!
Givet vårt gemensamma intresse av krigets utfall...
... måste tjuven fångas och hans retorik tystas.
Jag ska återställa ordningen.
Bevara tron, ers nåd.
Sheriff, kyrkan skapar eller bryter ner män.
För er trohet ger vi er världen, men misslyckas ni kan vi ta tillbaka det.
Kom ihåg det.
Låt oss få kardinalen att känna sig välkommen, sheriff.
Om du nånsin trotsar mig igen inför kyrkan...
Förlåt. Jag talade bara för det kristna budskapet.
Jaså, det kristna budskapet? Glöm aldrig nånsin, Tuck-
-att Gud är där uppe och jag är här nere.
Jag vidtog åtgärden att leja specialbiträden.
Några av våra lojalaste korsfarare. De kom nyligen hem från Arabien.
De ska få ärkedekanens välsignelse innan de påbörjar sin goda gärning.
- Sheriff. - Kommendör Gisbourne.
De ser väldigt ivriga ut att få utföra Guds verk.
Ja. Med djävulusisk stolthet.
Ett, två, tre, fyra, fem.
Vi lyckades!
Kardinalen kommer ända från Rom. Gissa vem som ska på sheriffens fest?
- Det är min lediga dag. - Du får vila när du är död.
Han kommer på grund av Hood. Vår plan fungerar.
- Väldigt lätt för dig att säga. - Kardinalen är otroligt mäktig.
Det han ska säga till Sheriffen måste vi höra.
Du menar nog att jag måste höra det.
Det blir en omåttlig orgie. En praktfull maskerad.
Det perfekta tillfället att prova Loxleycharmen.
Vi drog i svansen. Nu får vi se vem som biter.
Kom in. Du kan bli sjuk.
Det var bra att du kom. Det ante mig att du skulle komma.
Will och jag fick blev bjudna på kardinalens fest. Ditt verk?
Jag kan ha viskat i sheriffens öra om det politiskt sluga-
-i att ge ofrälse ett par platser på gästlistan.
Jag kommer kanske aldrig in i slottet igen. Det här är vår chans.
Och vi måste ta den. Och Will?
Han får inte veta vad vi gör. Han hade inte gillat det.
Rob är säkert där.
- Och? - Det vi gör är livsfarligt.
Vi kan inte ta risken att låta våra känslor äventyra det.
- Du och Rob... - Tuck, jag vet. Är du redo för det?
Nej.
Här är du lord Loxley. Spela din roll.
- Drick. Bli inte full. - Glädjedödare.
Men framförallt måste du få audiens hos kardinalen.
John. Jag klarar det här. Jag är född till att vara här. Minns du?
Wow!
Lord Loxley.
Inget mer än bara en knähund för de rika.
Fick du slut på fångar att avrätta i öknen?
Nej. Det blev enformigt och tråkigt.
Min nye arbetsgivare låter mig jaga mer-
-svårfångat byte nu.
Trevlig fest.
Stjäla från de rika för att ge till de fattiga? Det är naturvidrigt!
Du smickrar honom. Han är bara en rövare.
Och gräsligt ful. Härav den löjliga huvan.
Jag undrar om han inte är veteran.
Från korstågen?
Det är tydligt att han är vältränad. Han är djärv.
Flexibel i strid.
Han har haft tur. Ni tar honom till slut.
Eliten borde inte förvånas av tjuvens revolution.
- Ni skapade grogrunden för den. - Marian?
Din skönhet gör mig mållös. - Sheriff, ni känner väl Marian?
Ja då. Det ljuva plågoriset under många rådhustal.
Jaha, Marian. Vem tror du att tjuven är?
Han är alla vi. Det är det som räknas.
Så du är en beundrare?
- Han har sina förtjänsten - Marian, där är du ju.
Gå inte iväg för långt, min älskade.
Vi uppskattar att ni bjöd in oss.
Jag har ambitioner och de fattiga behöver starka ledare, såna som vi.
Annars förleds de av brottslingar som Hood.
Jag är hemskt ledsen, ers nåd. Jag spillde saft över hela er...
- Rör mig inte! - Förlåt, förlåt, förlåt...
- Tuck! Du är en idiot. - Jag ber om ursäkt.
Halt och lytt. Det är jag, sir. Halt och lytt.
Jag tvivlar inte på att ni tar Hood. Bara en tjuv kan fånga en tjuv.
- Ers eminens. - Res er upp. Tiden är knapp.
Hoods röverier hotar våra planer för kriget.
Vill ni ha mina försäkringar?
Ni är rädd. Det ska ni vara.
- Vet ni varför? - Upplys mig, ers eminens.
Fruktan är det mäktigaste vapnet i Guds arsenal.
Därför skapade kyrkan helvetet.
Robin?
- Tuck. Hur länge har du känt mig? - Sen du var liten.
- Och du litar på mig? - Jag lägger mitt liv i dina händer.
Det här avskummet är en tjuv!
- Han stal lord Pembrokes nycklar. - Nej. Visitera mig, jag har dem inte.
Loxley har rätt. De är borta.
Ta med en vakt, hitta nyckeln. Kolla alla rum som de öppnar.
- Förklara dig. - Jag har inte stulit nåt.
Då måste du veta vem som gjorde det.
Erkänn!
Bara... döda honom.
Vänta!
Folket älskar det här krypet. Och jag tror att han vill dö.
Jag tror han vill bli deras martyr.
Så vi ger honom ett öde värre än döden. Bannlys honom.
Avsätt honom från hans ämbete. Och kasta ut honom på gatan.
Det bör sarga honom lite djupare än en kniv kan.
- Ni kan inte! Ers nåd, jag ber! - Jag både kan och gör det.
För brottet oärlighet enligt kanonisk lag-
-få denna skamfläck ur min åsyn!
- Vem är den här unge mannen? - Det här är Robin av Loxley.
Och jag litar på honom.
Ni är nåden och Guds goda gärningar förkroppsligade, ers eminens.
Bra.
De unga är Guds gåva till kyrkan. Pilarna i vårt koger.
Nej, nej, stanna.
Välkommen till rådsbordet, Loxley.
Vad den här Hood än har gjort...
- Jag ska ta honom. - Tig!
Ska vi fortsätta finansiera araberna och besegra den engelska armén-
-så att du och jag kan ta makten från kungen-
-måste pengarna vi är skyldiga dem seglas härifrån om fyra dagar.
Gör det, så har vi köpt absolut makt.
Och om jag behöver mer tid för att få ihop pengarna?
Ni har fått er tid, sheriff.
Visa mig att ni kan göra det som måste göras!
Vill ni se fruktan?
Jag skickar mina män att plundra gruvorna i kväll.
Och... när det är gjort-
-tar jag allt som de ofrälse äger och har.
Från pisspottor till småslantar. Och när det är gjort-
-bränner jag ner deras vidriga ruckel till marken.
För att påminna dem om att de inte är mitt folk, utan mina undersåtar.
Blir ni nöjd då, präst?
Gå med Gud, sheriff.
- Få höra då. - Vi måste till gruvorna. Nu.
- Var fick du tag på det här? - Det spelar ingen roll.
Jo, Marian. Det är på arabiska med sheriffens signatur under.
- Det kan betyda allt. - Eller inget.
Det är tydligt att hur du än kom över dem så var det på oärligt vis.
- Gör inte så. - Vad? Jag talar till dig.
Som till ett barn. Mästra mig inte.
Jag tar dem till Sheriffen och ger honom en chans att förklara sig.
Jag tar dem. Till nån som jag vet att jag kan lita på.
När miste jag din tillit?
Dina metoder.
Alla dina politiska idéer. Det förändrar inget.
Du måste förstå det.
Har du tänkt på vad du kan kosta mig? Det kan skada min politiska framtid.
Will! Jag talar om handling.
Jag har slitit för hårt och för länge.
Jag har tålt lordernas hån, deras skratt bakom min rygg-
-för att lyfta mig själv från gatan och få det liv som jag förtjänar.
Och ingen jävel ska hindra mig. Inte ens du.
- Du är rädd. - Va?
Du tror att om de ofrälse reser sig...
... om de tar upp kampen, så förlorar du dem.
De följer Hood.
Då så, mannar! Ni vet vad ni ska göra.
Marsch!
Med omedelbar verkan förklaras dessa gruvor som en del av Nottingham.
Alla ska betala det som de är skyldiga till krigskassan.
Vägran kommer att betraktas som förräderi.
Penny!
Kallar du dig man?
Jag ska roa mig med dig sen.
- Vi kom för sent. De är för många. - För dig och mig?
De är för få.
- De har Marian! - Nej!
Släpp ut mig! Släpp ut mig!
Släpp ut mig!
Du tar framsidan, jag baksidan. Vänta. Hur ska du...
Det där är smart.
Där är han som jag vill ha.
- Det är Gisbourne! Vänd! - Håll i dig!
Jag vill ha honom levande!
Håll i dig!
Släpp ut mig!
Få ut mig!
Håll den stadig!
John! Håll den stadig!
- Rob! - Hur vet du att det är jag?
- Kallar du det där förklädnad? - Det lurade alla andra.
- Jag är inte alla andra. - Akta!
- Varför sa du inget till mig? - Måste vi göra det här nu? Ner!
- Vi får trubbel. - Efter dem!
Håll den!
Följ mig!
Där är han!
Armborst!
Skjut hans häst!
Hoppa!
- Är du okej? Marian? - Ja.
Du och Marian... avsluta det.
Nej, John, vänta!
- John, vänta! - Stick härifrån!
John!
- Är du okej? - Jag är rökt.
- Vi är förlorade. - Nej.
- Det är slut bara om du ger upp nu. - Det var John som drog in mig i det.
- Han valde dig av en anledning. - Vilken anledning?
Jag ville bara få tillbaka dig.
Det var kanske så det började, men det är större än det nu.
Jag är inte den du tror. Huvan är bara en förklädnad.
Jag känner dig.
Loxley är förklädnaden.
I gruvorna finns det så kallad gruvgas.
En enda gnista antänder luften.
Det är det du är för folket.
Jag?
Om inte du... vem?
Om inte nu, när?
Sheriffen och kardinalen konspirerar med araberna.
Ja, jag kan ha bevis.
- Om folket visste... - Då hade de kämpat.
Med rätt ledare.
Om du vill att jag ska ange tjuven...
... visa mig åtminstone respekt och försök slå namnet ur mig.
Nej. Du skulle bara dö för mig av ren illvilja.
Människan är den enda arten som fruktar döden.
Inte bara hotet om döden, utan också dess slutgiltighet.
Det är det som skiljer oss från insekterna och hundarna.
Men araber fruktar inte döden alls-
-för er falska profet har lovat er lustgården.
En man utan tro. Ensamt.
Befriande. Utan dom, ingen synd.
Tro.
Vi möter döden med mod och ära.
Verkligen? För jag fick höra-
-att din son bad för sitt liv-
-ända fram till ögonblicket då vi skilde hans huvud från hans hals.
Halshuggningar är lustiga.
För ögonen fortsätter att se.
Hjärnan kämpar på och försöker förneka döden.
Även om det bara är ett par ögonblick till.
Men jag undrar vad din son kan ha tänkt de där sista sekunderna.
Det var väl nåt i stil med: "Far, varför tog du med mig hit?"
"Far, jag är rädd. Far, varför räddar du mig inte?"
Om du inte ger mig tjuvens namn-
-ska jag proppa dig full med grisblod och jag ska bränna dig-
-och du får aldrig se paradiset.
Men ger du mig hans namn blir du martyr fort och förenas med din son.
Sheriff.
Jag är glad att din tro är så stark.
Det gör det så mycket ljuvare att bryta ner den.
Jag är en dråpare. Jag föddes in i detta krig.
Men jag har aldrig mött en man som har varit så värd att dödas.
Du kommer att vilja tro på en gud, du kommer att vilja se hans ansikte-
-och tro att nåt kan rädda dig.
Men du får se mitt ansikte.
Och det blir det sista du ser.
Will.
- Mr Tillman. Alla är klara. - Tack, Penny.
- Vad händer? - Vi lämnar gruvorna.
Det som hände i natt kommer att hända om och om igen. De kommer igen.
Låt dem komma och döda oss alla. Jag flyr inte.
- Jo, men vi kan inte planera i panik. - Hon har rätt. Vi stannar och slåss.
Med vad? Hackor och skyfflar?
Staden är i undantagstillstånd.
Vi kan dö som fångar eller dra oss tillbaka och leva.
Ni har ett annat val.
Vi kan göra våra egna val. Allt ditt tjuvande har bara-
-fått Sheriffen att förklara krig mot oss. Här har du ingen talan.
Då ska jag visa er mitt ansikte.
Ska vi bli imponerade?
Den gode lord Loxley har klivit ner från ovan-
-för att säga till oss bönder vad vi ska göra.
- Detta är inte ditt gods. - Låt honom tala.
För fyra år sen-
-marscherade jag iväg för att kämpa för en lögnares sak.
Jag lämnade kvar mitt hjärta och kom hem som arvinge till inget.
Frågan är vad ni skulle göra för att få tillbaka det som är ert.
Ni är väl sugna på lite omfördelning av rikedomar?
Sheriffen har redan skinnat oss.
Sheriffen och kardinalen konspirerar mot England med fienden.
Jag vet inte vad deras plan är, men era pengar ska betala det.
Pengar som ska seglas till Arabien om tre dagar.
Men inte om vi stoppar dem.
Enligt vissa tar jag från de rika och ger till de fattiga.
Men om de rika stjäl från er, vem är då egentligen tjuven?
Jag var Robin av Loxley-
-en korsfarare under den engelske kungens fana.
Sen blev jag Hood.
Nu struntar jag i vad ni kallar mig. Tjuv eller lord.
Jag vet bara att jag inte är nåt utan er hjälp.
Detta är vårt korståg.
Och vi måste alla resa oss, för annars går vi alla under!
Vi följer honom!
Gott folk, lyssna! Hörni!
Vi måste tänka praktiskt.
Var ska vi äta? Hur skyler vi oss?
Jag kunde inte säga det förut, men jag vet varför de ser upp till dig.
Det som händer härnäst händer inte alls utan dig, Will.
Tuck.
Jag kom inte på nåt annat sätt för att få ut dig. Jag är ledsen.
- Var inte det. - Tuck. Jag fick dig avsatt.
Ja, det fick du. Du befriade mig.
Kom, kom. Vi måste rasera djävulens verk.
10000 guldnoble till en arabisk general från Sheriffen av Nottingham.
20000, 40000... Betalningarna har pågått i många år.
- Om de får pengarna är vi förlorade. - Inte om vi stoppar dem.
Och jag som trodde att du bara var en enkel munk, Tuck.
Pengarna ska välsignas i katedralen innan kardinalens män får dem.
- Då slår vi till där. - Alla armborstmän vaktar konvojen.
En legion elitmördare beväpnade till tänderna.
Och gatorna är avspärrade, så vi kan inte överrumpla dem.
Vi blir slaktlamm. Det här är...
Självmord, ja. Vi fattar det. - Vad säger du om det då, soldat?
Kalla till möte på Loxley Manor. Alla är med oss.
Rob. Alla är här.
Här är planen.
Var försiktig med den där.
En huva till.
Två huvor kommer här. Vem mer behöver en huva?
Så länge han är på fri fot är mina pengar i fara.
Lämnade du din mandom för sånt här arbete i öknen?
Jag vill att hans blod-
-ska flyta på Nottinghams gator. Jag vill att råttorna simmar i det.
Jag vill att hundarna slickar upp det från gatorna.
Mitt liv hänger på den där vagnen.
Är du redo för det här, Will?
Ett tusen pund till den som ger mig Hood!
En av de här jävlarna vet vem han är!
Nu gäller det.
Kasta den, Will!
Kasta den!
Var är han?
Var är Hood?
Få mig genom elden!
- Skulle det där hända? - Javisst
Formera er!
De tar mina pengar!
- Döda dem! - Marian!
- Titta bort. - Aldrig.
Gå ner dit! Ner dit nu!
Gisbourne, ner dit!
Lord Loxley.
Vi behöver inte göra det här.
Döda mig. Döda mig, Loxley.
Nej, du räddade mitt liv i öknen. Jag tar inte ditt nu.
Jag är Guds sanna soldat, Loxley. Jag förtjänar en...
Det var rätt åt honom.
Ta det till skogen. Var rädda om er. Iväg nu, sätt fart!
- Var är Will? Han borde vara här nu. - Han kan planen. Vi måste iväg.
Jag hämtar honom.
Du är Nottinghams mest jagade. Att gå tillbaka är självmord.
Alla ska med.
Tuck! Tuck!
- Har du sett Will? - Han skulle vara på båten med er.
Will!
- Det är okej. - Jag vet!
Jag såg. Han kan ta dig.
Försvinn ur min åsyn! Gå!
- Jag tar honom till godset. - Få alla härifrån.
- Du då? - Bara gå!
Rob!
Sluta! Sluta strida!
Jag är mannen som ni jagar!
Det är slut med att fly. Slut med att gömma sig.
Och jag offrar mig själv för att stoppa detta vansinne.
Här är jag!
Min stad är belägrad. Har ni verkligen inget bättre för er?
Loxley.
Du har gett mig stora problem, pojk.
Dina problem har bara börjat, sheriff.
Alla får veta om ditt förräderi. Och kardinalens.
Vad tror du att kronan gör när de hör att du är en förrädare?
Tror du att de bara hugger huvudet av dig?
Eller ger de dig kvastskaftet först?
Nu ska jag koka dig i ditt eget piss.
Sen skickar jag iväg Marian för att våldtas av vildar i Arabien-
-om och om och om igen.
- Se på mig! Se mig i ögonen! - Gode Gud...
Gud är inte här. Det är bara jag.
- Jag är Sheriffen av Nottingham! - Inte nu längre.
Du är svår att döda, John.
Och jag tackar Gud för det.
Dagsljus rakt fram.
Okej, allihop.
Jag vet att ni är trötta, men vi måste skyla oss före kvällen.
- Vi ses i Sherwood. - Vi ses där.
Det här gör oss till fredlösa, som om nån vill hoppa av...
Nåja, det är nog för sent.
Jag ska hjälpa dig.
Jag är faktiskt ganska glad över att vara fredlös.
Det är det mest spännande som har hänt mig sen...
Vid närmare eftertanke - någonsin.
Vet du, när jag var i öknen...
... tänkte jag bara på att komma tillbaka hit och vara med dig.
Vi skulle sitta på vårt gods och äta och dricka och göra väldigt lite.
Och nu är vi flyktingar. Och jag är revolutionens ledare.
Det såg jag inte komma.
Det gjorde jag-
Det är en fin skog. Vi har inte hälsat. Jag heter Tuck.
Yahya ibn Umar.
Nåt emot att jag översätter det och kallar dig John?
Det känns som ett lyckligt slut, inte sant? Men det är det inte.
Ödet spelar sin roll.
Och när en historia slutar så börjar en ny.
Jag är väldigt glad att jag har hittat dig.
Du har offrat så mycket, men ditt folk behöver dig-
-för att leda dem ut ur denna mörka tid och in i ljuset.
Jag erbjuder dig ett förordnande-
-till det högsta ämbetet i Nottingham.
Om du säger ja får du kyrkans eviga tacksamhet.
Och min.
Min stad, mitt folk...
Sen tjuven och hans partisaner har jagats ner i sina gömställen-
-har vi begravt vår gode sheriff.
Men Nottingham pyr ännu av eldarna från deras revolt.
Jag genomgick ett elddop, men jag är tacksam för orsaken.
För det har vänt mig mot mitt sanna kall.
Att jobba för fred som sheriff av Nottingham.
Och det här kan bara sluta på ett sätt.
Med att jag står över Hoods lik.
Välkommen till rådsbordet... sheriff.
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service 2018
Ansvarig utgivare: Anders Melin
Released by: PREMiERE www.nordicb.org