Hei, Jussi og Maiju.
Hei, Jussi og Maiju. Timo her.
Vet ikke om dere kjenner igjen stemmen min lenger.
Å faen...
Hei, Jussi og Maiju.
Timo her. Lenge siden.
Det gikk akkurat opp for meg at vi ikke har sett hverandre på ti år.
Hva om dere besøker meg?
En gang.
Jeg har ventet på dere.
Hei, Jussi og Maiju. Timo her.
Det gikk akkurat opp for meg at vi ikke har sett hverandre på ti år.
Lyst å komme over? Det hadde vært kjekt å se dere.
RØD STATISK
- Hva med Timo? - Hva med ham?
Vi har ikke sett ham på lenge, men du har gjort opp din mening om ham.
Ja. Han var absolutt smart.
Men det ser ut til at han ikke har gjort noe med livet sitt.
Så du tror han har vært lat?
- Vi burde håpe så. - Håpe?
Han har hverken jobbet eller gått på skole hele denne tiden.
Jeg vedder på at han ikke har en eneste venn.
Han kan ha blitt kokko.
Vær forberedt for hva som helst.
- Hva er det for en holdning? - Jeg er bare bekymret for ham.
Morsom måte å vise det på.
Selvfølgelig har jeg lyst til å se -
at min latsabb av en venn har forandret seg.
Men jeg er en realist, så jeg holder ikke pusten.
Nå er du bare slem.
Noen trenger å riste ham litt.
Kanskje det.
Men det er ikke opp til deg å sette ham på plass.
Vi vet ikke hvordan han har det. Kanskje vi også er til å klandre.
- Hvordan det? - Har du vært i kontakt med ham?
Det er tydelig at han ikke vil det.
Ellers hadde han vært på Facebook for faen.
Jeg husker den ene midtsommeren -
på den konserten, fremste rad.
Vi hadde de samme tankene.
Vi delte vår egne lille verden.
Luften vi pustet.
Jeg bare håper at -
dere kunne følt noe slikt igjen.
At dere kunne sett meg som den samme personen.
Dere hadde sett på meg som en venn.
Som familie.
'Hei Jussi og Maiju.'
Har du sett på makan.
Å, du tok med søsteren din også.
- Du har latt håret ditt gro. - For et tiår siden.
- Jeg sa du skulle barbere dette. - Jeg gjorde det. For et tiår siden.
Ting har egentlig ikke forandret seg.
Hold deg ute av låven. Den er i dårlig stand.
Taket kan falle ned på deg.
Huset burde være OK, med mindre vi fester for hardt.
La oss rocke i vei.
Soverommet deres er oppe.
Beklager, men dere må dele rommet.
Det går bra.
Kveldsmaten er snart klar.
Han virket munter.
Jeg sa ingenting.
- Det var faktisk nydelig. - Mammas gamle oppskrift.
- Lager du mye mat? - Makaroni kasserolle.
Bra for deg. Virkelig.
Den gamle reklametavlen står enda.
- 'Trenger du en rørlegger?' - 'Vi fikser rørene dine!'
Det er godt å se at den fortsatt er der.
Bedriften la ned for flere år siden, bare reklametavlen står igjen.
- Har de lagt ned skolen vår? - Ja.
Biblioteket er fortsatt åpent et par dager i uken.
Du vet alt er tapt når biblioteket legger ned.
Timo, husker du Koivistoinen?
Mener du Kake? Såklart husker jeg Kake.
Han flyttet til Helsinki rett etter oss.
En dør unna ham.
Jeg hadde vært ute å drukket med klassekameratene mine -
og nøt mitt nye liv i byen.
Dagen etter var jeg fyllesyk, så jeg gikk ut for pizza.
- Og møtte på Koivistoinen. - Jeg kan se for meg trynet hans.
- Så hva gjorde han i Helsinki? - Han var en teknologistudent.
Traktortypen.
- Fortell, da vel. - Det var en fest.
Kake bestemte seg for å gjøre en entré. Med traktor.
Med en traktor? Hvor fikk han tak i den?
Han knabbet den fra en onkel.
- Og det er mer.. - Vent litt. Kake stjal en traktor?
Han klarte seg ikke der.
Årets underdrivelse.
- Så du har ikke hørt det? - Nei.
Romkameraten hans hadde en jente på overnattingsbesøk.
Jenten våknet opp midt på natten.
Hun fant Kake hengende fra klesstativet.
Vi så ham mye i begynnelsen, men så forsvant han bare.
Jeg møtte på ham en gang. Jeg kjente ham nesten ikke igjen.
Han så ut som om han hadde gitt opp.
Hva skjedde med traktoren?
Han krasjet den i en trikk.
Hør det knitre.
Husker du hvordan vi pleide å sette på Youthanausea.
Jeg husker hvordan du bevegde deg ned før første refreng.
Det var virkelig et cheesy band.
Husker du platestativet hos landhandelen?
Platebutikkene i Helsinki har ikke samme følelsen.
Selv om jeg hatet dette stedet kan jeg ikke hjelpe for å føle meg nostalgisk.
Av og til savner jeg dette stedet, tross alt.
Dere burde bare komme tilbake -
og møte alt dere rømte fra.
Noe har skjedd med dere.
Verden har gjort dere -
forbanna tilbakestående.
Jeg vet hvordan dette høres ut.
Av og til begynner jeg å bable men...
Jeg er glad i dere, virkelig.
Jeg vil ikke såre dere.
Jeg vil bare lære dere.
- Det der er nytt. - Vel...
Du har røykt de siste syv årene sant?
Nesten.
Jeg tenkte jeg kunne røyke en pipe hver gang jeg ferdigstilte en film -
men det førte til at jeg lagde masse dårlige filmer.
Bare tuller.
Hvordan går det med deg Timo?
- Ikke noe spesielt. - Nei, virkelig.
Jeg vandrer mye i skogen. Hva med deg?
Litt bedre for hver dag.
Jeg jobber for et grossistselskap.
Det er ikke en drømmejobb, men det er en start.
Ikke et øyeblikk for tidlig.
Rotteløpet er ikke så gale som folk skal ha det til.
Det er koselig her inne.
Kunne trengt en kvinnes preg, da.
God natt.
- Lyst på en kjøretur i morgen? - Det kunne vært gøy.
De har det ikke 'gøy' rundt her.
- Vi hadde da litt. - Det var da.
Jeg er nesten sjalu på Timo.
Han elsker dette stedet så dypt.
Vi sliter med å takle ting der ute.
Han lever bare her på sine egne vilkår.
Dette huset er omringet av mørke.
Jeg ser av og til lysene fra en bil som passerer.
Folk sier at -
sommeren kommer, og at naturen våkner fra sin dvale -
og at det samme skjer med oss folk.
Det er pisspreik.
Å faen!
DVDen frøs! Å faen!
DVDen frøs.
Skal jeg hente en annen?
- Hva faen. - Der har du Timo.
Den siste tiden har jeg hatt -
disse merkelige sensasjonene.
Tankene og følelsene mine er ikke sunne.
Hvis jeg kan fange essensen -
av det som hjemsøker meg i maleriene mine -
Kanskje det ikke kan skade meg mer.
Ondskapen er rett der. Jeg behøver ikke å frykte den.
Den lever i bildene nå.
Ondskapen er rett der.
For meg, så har maling alltid vært -
en måte å utdrive mine verste tanker -
å flytte dem over til maleriene mine.
Jeg føler meg i blant fortapt i en labyrint.
Minnene mine omringer meg.
De former en labyrint rundt meg.
De hjemsøker meg fra undergrunnen.
Isla fortsetter å kalle meg tilbake. Hun vil ikke gi slipp på meg.
Jeg vil ikke reise.
Jeg husker ikke øynene hennes.
Øynene hennes er borte.
Jeg vil ikke være fortapt i undergrunnen.
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre...
Jeg vil riste av meg denne følelsen.
Spør i vei.
Katy Perry eller Scarlett Johansson?
Nei, det du virkelig vil spørre om.
Okei. Hvorfor?
Hvorfor jeg ikke bor der alle burde bo?
Det er ingenting som holder deg igjen her.
- Foreldrene dine... - Jo, de etterlot meg penger.
Tror du det forenkler ting?
Du hadde lettere fått publikum der.
Et ubrukelig publikum som ikke forstår kunsten min?
Ikke skrik til meg!
De er sjalu på meg, de tosidige jævlene.
Men allikevel syns de at jeg er gal.
Du har glemt hvordan det er her.
Men jeg er ikke deg.
Du må bare ta deg selv sammen.
Hvis du vil noe, så må du kjempe for det.
Jeg kjemper hver dag.
Du tror kanskje at jeg bare råtner her, men det gjør jeg ikke.
Det er ikke det jeg tror.
- Det er ikke lett. - Jeg forstår det.
Men du burde ikke kaste bort talentene dine.
Jeg lagde akkurat min beste film til nå.
Er den ikke verd noe fordi jeg bor midt i ingenmannsland -
og fordi du ikke kan se den på YouTube?
Selvfølgelig ikke.
Maiju...
Gjett hvilken plate dette er.
Skal vi sette den på?
Musikk er en inngangsport.
Den tar deg til et annet sted.
Den åpner øynene dine.
Den endrer måten du ser ting på.
Det er som om du reiser til ytterkanten av galaksen.
Det er en endret sinnstilstand.
Og etter at den tar slutt -
føles ingenting likt.
Dere forlot meg her.
Dere trodde dere kunne rømme.
Det er ikke slik det er.
Katy Perry.
Jeg visste det.
Det er urettferdig at foreldrene dine døde.
De var hyggelige.
Vet du hva, jeg bryr meg ikke.
- Om hva? - Noe som helst. Vi er her nå.
Maiju, visste du at Tanja fortsatt bor her?
Hun driver landhandelen i disse dager.
Vi kjørte forbi den, og du sa ingenting.
Hvordan går det med henne?
Vi har ikke vært i kontakt.
Jeg trodde hun hadde flyttet.
Jeg skjønner ikke hvorfor de alle er fanget her.
De er like alle sammen.
Jeg vil ikke såre dere. Bare lære dere.
Det er 23. mai.
Det er i gang.
Tanja er med en annen.
En mann.
Pete.
Vær så god, litt kaffe.
Så, hva skjer?
Pete var en skikkelig rakker -
men ekteskapet har tydeligvis temmet ham.
Myndighetene takker deg.
Vel, vi er skilt.
Ikke offisielt, men...
Men det er slik det er.
La oss gå rett i gang, da.
Så, kan du fortelle oss mer om denne Timo Rantakangas?
Du var involvert med ham forrige mai
med Jussi og...
Jussi og Maiju Vähämäki.
Hva skjedde mellom dere?
Du har latt håret ditt vokse.
Å kjære. Så hvordan har du det?
Vi besøker Timo.
Jeg visste ikke at du fortsatt bodde her også.
Hvordan går det med deg?
Bra, hva med deg?
Trengte du noe?
Jeg kommer tilbake en annen gang.
Maiju, jeg har et barn.
- En gutt eller en jente? - En jente.
- Hva heter hun? - Heli.
Vi hadde ikke vært i kontakt med dem, siden de dro.
Vi visste ikke hva vi skulle tro, da de inviterte oss på middag.
Jeg hadde nesten glemt dem.
Var det en gledelig overraskelse?
Ja, sikkert.
De var mine venner. Pete kjente dem egentlig ikke.
Men det var kjekt å høre hvordan de hadde det.
Hvilken mat lager de?
De slapp meg ikke inn på kjøkkenet.
Det er litt ubalansert.
Hvis et maleri er ubalansert, lever djevelen i det -
og det burde bli tilintetgjort.
Bare tuller.
En interessant fyr.
Og du hadde ingen kontakt med dem tidligere?
Jeg pleide å se Timo rundt omkring i byen -
men det hadde gått ti år siden sist vi så Jussi og Maiju.
Dette er det tredje året jeg har hatt butikken.
Det er ikke en gullgruve, men vi klarer oss.
Det er vel billig å bo her?
Vi jobber begge to, så det er ikke noe problem.
Hvor jobber du, Pete?
Jeg jobber på sementstøperiet. Jeg...
Jeg lager sement.
Hadde du ikke sommerjobb der i gamle dager?
Det hadde jeg. I disse dager er jeg formannen.
- Vi snakket om jobb og slikt. - Bare det vanlige.
Fra det jeg har hørt, så er ikke Timo 'det vanlige'.
Gjør du noe da, Timo?
Ja, det er helt sikkert. Jeg er på utkikk etter jobb.
Veldig. Ingen hell enda, men en dag.
Han sa ikke noe som helst i løpet av kvelden?
Noe verdt å nevne?
Nei, vi bare... Vi snakket om jobb.
Jeg er saksbehandler i et grossistselskap.
Det var surrealistisk.
Avstanden som vokser mellom folk over tid...
Husker du når Youthanausea spilte her?
Det er da jeg forstod -
at Gud er musikk -
og at bare de få utvalgte kan videreformidle budskapet hans.
Bandet sa i et intervju -
at de bestemte seg for å slutte, etter at de hadde spilt her.
Det var ikke et publikum for deres type musikk.
Men likevel så var konserten en så stor greie her.
- De kom for å riste ting opp. - Visst faen.
- Synd jeg ikke var der. - For hippie for meg.
Da hadde det vært perfekt for Tanja.
Bare et tips gutter, ikke la en dame ta seg av interiør designet.
Takk for tipset, bror.
Så...
- Hvor er badet? - Til venstre.
Vi spiste middag og drakk kaffe...
Røyker du fortsatt?
Og dro så snart vi kunne.
Inn og ut.
Timo er en rar fyr.
Ser du han noensinne rundt om?
Vanligvis står han bare ved et jorde med hodetelefoner på.
Morsomt å se ham slik som dette.
- Danser du fortsatt? - Jeg har ikke tid.
Jeg trodde du skulle følge meg sørover.
Jeg er forferdelig. Jeg sa det samme til Timo.
- Helsinki er ikke så spesiell, eller? - Nei.
Men for meg.
Det var merkelig. Vi hadde ikke møttes på lenge -
men det føltes mer som farvel, enn en gjenforening.
Vi spiste middag og drakk kaffe, og dro så snart vi kunne.
Det var ikke noe.
Jeg ville bare komme meg ut.
Det oppsummerer det.
Så du hadde ingen kontakt med dem i etterkant?
Det var det.
Du ringte ikke Maiju og Jussi, eller så Timo noen sted?
Burde vi gå?
- Ikke som jeg kan huske. - Hør her, Pete.
Tror du ikke jeg ser gjennom bullshittet ditt?
Kan vi være så snill å gå videre?
Kvelden sugde. Jeg er lei av å gjenoppleve den.
Frykt antennes raskt.
Kjærlighet. Hat også.
Folk overgir seg så lett til følelsene sine.
Gamle sår åpnes så enkelt.
Gammelt nag blusser opp.
Få unnslipper fortiden sin.
Jeg gikk på jobb som vanlig.
Så ringte Tanja.
Hun var rystet, stakkars.
Har du fortsatt det bildet?
Hvorfor rapporterte du ikke det?
Du forstår, at hvis noen gjør noe slikt mot hjemmet ditt -
imens konen og barnet ditt sover på innsiden...
Det er litt ubalansert.
Hvis et maleri er ubalansert, lever djevelen i det -
og det burde bli tilintetgjort.
Det var den jævla dvergen.
Når begynte det?
Siden Tanja ble gravid.
Ideen var der lenge før.
Jeg trodde ikke de kom til å vare -
men så fikk de barnet, og jeg måtte handle.
Det ordnet seg på vakkert vis. Et gravid par frykter hva som helst.
Når Heli vokste opp begynte jeg å gå til Petes jobb.
En gang skrev jeg en vits på veggen. 'Pete...'
'Ikke få moren din til å suge deg lenger.'
'Du kommer alltid for tidlig.'
Jeg forstår ikke disse folkene.
Man håper jo -
at alle pikkene tegnet i vinduene -
og hundedritten i postkassene, ville fått dem til å...
Vær så snill, snakk med meg.
Ville fått dem til å se noe nytt.
De er redde.
For første gang, føler de noe virkelig.
Velkommen tilbake til livet.
Hvor ble det av Timo?
Hvordan kan noen bli gal på den måten?
Hva er du redd for, Maiju?
Den første kvelden virket han nesten søt.
Jeg hadde kommet i foreldrene dine sin begravelse, hvis jeg hadde visst om det.
Han var nesten skjør.
Det er i fortiden.
Jeg følte meg forferdelig når jeg hørte det. Jeg mente å komme, men...
Ting kom i veien.
Jeg trodde du kom til å dra etter det.
Jeg tenkte på det -
men noen måtte bli og holde fortet.
Hva frykter du at han skal finne?
Velkommen til Timos hus.
La oss ringe politiet.
Nei. Det er opp til Tanja og Pete.
Jeg føler meg skitten.
Burde vi bare...
Kanskje vi bare burde gå hjem.
Han trenger profesjonell hjelp.
Hva er det han gjør?
Tar oppvasken.
Jeg tenkte å besøke tante Aune.
Har du lagt merke til at Timo alltid er i nærheten av låven?
Det første han sa var ikke gå inn dit.
Kan du sjekke den ut når du er alene her?
- Ja sikkert. - Du har iallfall et par timer.
Okei?
Okei.
Jeg kan se deg, Jussi.
Trodde du virkelig du kunne rømme?
Vel, det kan du ikke.
Hva er du redd for?
Beklager, hva snakket vi om?
Du snakket om en venn av deg.
Studerer vennen din her også?
Vet du hva som feiler deg?
Det er på tide for deg å komme tilbake.
Trodde du virkelig du kunne rømme?
Vel, det kan du ikke.
Jeg kjente en fyr. Vi var venner.
Jeg har tenkt på om jeg burde fått ham vekk derfra.
Er han helt alene der?
Jeg kan se deg.
Dette er Timos hus.
Jeg lurer i blant på om jeg fortsatt er tilregnelig.
Jeg føler meg i blant fortapt i en undergrunns labyrint.
Isla fortsetter å kalle meg tilbake.
Jeg vil ikke bli fortapt der nede mer.
Jeg vil ikke reise.
Isla fortsetter å kalle meg tilbake.
Øynene hennes er borte.
Det er den verste delen.
Aune er muligens den eneste som er mer alene enn meg.
Hun fortjente det.
Hennes tid har kommet, og alt rundt henne...
Det er borte nå.
Alle tenkte du var et ludder, Maiju.
Du og Tanja.
Pete spredde rykter om deg i årevis.
Og plutselig er han den snille fyren.
Jeg var den eneste som forsvarte deg den gang.
Er dette takken jeg får?
Jeg er den gale.
Tankene mine vandrer ofte tilbake til den kvelden.
Jeg klarer ikke å se hvordan det var jeg som gjorde noe gale.
Man bare lurer...
Fortjente jeg virkelig det han gjorde mot oss?
Skru det ned.
Etterhvert som nettene ble mørkere -
Jeg begynte å drikke.
Hva gjorde du der, Pete?
Pete!
De er redd meg.
De unngår øyekontakt med meg.
Jeg ville at dere skulle bli sammen igjen.
Men jeg hørte ikke noe om deg, og den drittsekken tok Tanja.
Skulle jeg bare sett på, og gjort ingenting?
Dere to var skapt for hverandre. Den jævelen ødelagte alt.
Jeg kan sette pris på det, på en måte -
men det angår ikke deg.
Det handlet ikke bare om dere to. Jeg...
Jeg kunne ikke dy meg, så jeg tenkte jeg skulle hjelpe dere.
Du hjelper ingen.
Jeg forstår meg ikke på disse folkene.
Man håper jo -
at alt dette ville fått dem til å se noe nytt.
De er redde.
For første gang, føler de noe virkelig.
Velkommen tilbake til livet.
Pete er borte.
Han er ikke sterk som deg.
Det han gjorde var gale, men han var forvirret mer enn noe annet.
Han var ikke bare slem.
Det hadde vært best for alle -
om dette ble gjort rett.
Hvorfor valgte du ham? Jeg vil vite det.
Først syns jeg synd på ham, så forelsket jeg meg.
Han er en anstendig mann.
Er du redd for at han skal brenne ned dette stedet, eller?
- En av oss burde bli. - Jeg melder meg frivillig.
- Nei, jeg blir. - Samme det.
Har du bestemt deg?
- Du er den siste personen han burde se. - Det kunne vært gøy.
Kan du ta dette seriøst?
Nei.
Pete og jeg visste at vi ikke hadde den beste starten.
Men nå hadde Timo vekket gamle spøkelser.
Vi glemte alt det gode mellom oss.
Det føltes som om vi ikke hadde egne liv.
Å separeres føltes som det rette å gjøre.
Jeg skulle ønske at jeg kunne si at jeg var redd.
At jeg så for meg kroppen hans sveve i stryket.
Jeg tenkte ikke engang på Maiju.
Jeg bare var.
Hva skjer Pete?
Vil du ha en øl?
Ja, takk.
Det er så lett å manipulere folk.
- Hvor er Timo? - De gikk ut for å se etter deg.
- Hvem er de? - Timo, Maiju og Tanja.
Forstår du hva han har gjort mot familien min?
- La oss gå å få litt frisk luft. - Frisk?
Det er en råtten stank flytende over denne byen.
Dette stedet er råttent inn til kjernen.
Det er disse parasittene, som henger fra gjellene til fisk.
Det er Timo.
- Selskapet vårt er på vei til å gå konkurs. - Et tegn på de tunge tidene.
Og den jævla kjeltringen er der og skitner til veggene.
Den drittsekken har ingen æresbegrep.
Den forsørget for mange familier.
Den dritten bryr seg ikke.
Han var skamløs.
Han bryr seg ikke. Og allikevel er vi alle i samme båt.
- Hvorfor tar vi ikke å går ut. - Det er ikke plass til oss lenger.
Hvordan kan man bli så forvridd?
Jussi prøvde å ringe.
Pete er der sikkert.
Hva gjorde du der, Pete?
Jeg gikk dit og...
Du vet, alle trodde at dere rømte som noen hunder.
Du burde holde kjeft nå.
Så slo Jussi til meg.
Tanja plukket meg opp, og de reiste tilbake til Helsinki.
Det er omtrent det.
- Er du skuffet? - Nei, men...
Jussi fortalte den samme historien.
Jeg håpte at å snakke med dere -
ville få dette til å gi noe mening.
- De var her? - Jussi og Maiju?
Jeg hadde til og med kaffe med Maiju.
Så, Pete og Tanja er et par nå. De har blitt en familie.
De har fått meg til å...
Jeg måtte bringe frykt inn i livene deres.
Du kan bare forstå et band når du har sett dem spille live.
Folk som Pete og Tanja fikk dere til å flytte vekk.
Jeg introduserte frykt inn i livene deres, og viste dem noe nytt.
Det er totalt berettiget.
De fortjener alt som kommer deres vei.
Så når Timo sendte deg...
Når han sendte deg selvmordsbrevet sitt -
og filmbåndene dukket opp...
- Hvor mange filmbånd fikk du? - Ett.
Merkelig. Bestemoren min fikk tre, vindklokker fra hagen hennes.
- Hva var på ditt? - Noe om en rockekonsert.
- Vi kan ta de med oss. - Her.
Med tanke på alle anklagene, mot så mange folk på disse filmbåndene -
virker det hele som en praktisk spøk.
Dere leter ikke etter kroppen hans lenger?
Egentlig ikke.
- Hva tok deg så lang tid? - Vi kom med en gang.
- Jeg ringte fire forbanna ganger! - Men...
- Hva faen er det som feiler deg? - Jeg ville ikke forstyrre dere to.
- Ja, sikkert. - La du merke til at jeg ringte?
Okei, Timo har gjort det igjen.
Nå kan dere gå tilbake til deres perfekte venner.
Jeg kan bare tenke meg hvor godt det må føles.
- Å vite at dere ikke er som meg. - Ikke en gang prøv deg!
Våg deg å spille martyr.
Du valgte å ikke holde kontakten, akkurat som oss.
Hva er det som er så flott med å være ukjent og alene?
- Tror du jeg valgte dette? - Telefoner går begge veier.
Folk som ser ned på andre, ser på sine egne føtter -
og tenker at det er noe annet der, enn kald marmor.
Hvorfor kom du tilbake hit for å skryte?
Jeg har mange grunner.
Jeg liker å tenke på tiden dere fortsatt bodde her.
- Dere er parasitter. - Hva?
Dra til helvete med deg, tilbake til Helsinki eller hvor som helst.
Dere trengte ikke å være vennene mine.
Vi var så forskjellige.
Jeg tror ikke andre så hva som bandt oss sammen.
Jeg hadde gjort alt for dere.
Dere var familien min.
Ok. Greit.
Bare råtne vekk da. Kos deg i ensomheten.
Ingen tilregnelig person vil komme hit.
Det vet du ingenting om.
Vi var i det sammen. Dere aksepterte meg.
Jeg følte meg trygg med dere.
Når filmbåndene begynte å komme, visste jeg ikke at jeg burde være redd.
Jeg trodde han kom til å bli tatt -
og at alt kom til å ordne seg.
Han visste sikkert at vi kom til å tenke det.
Jeg hadde i lengre tid mareritt om ham -
stirrende gjennom vinduet vårt.
Så endret drømmene seg.
Plutselig var jeg Timo.
Jeg ligger mellom to steiner, og prøver å reise meg.
Men jeg innser at jeg er død -
og synker dypere ned i bakken.
Jeg vet ikke om det i det hele tatt er et mareritt.
Det er så stille der inne.
Hvem har du noensinne hatt, bortsett fra oss?
Isla!
Jeg hadde Isla.
Hun flyttet hit fra nord.
Jeg trodde aldri jeg skulle møte noen som henne.
En morgen gikk vi på tur -
og hun ble truffet av en fyllekjører.
Jeg ville fortelle dere alt om henne -
hadde dere bare kontaktet meg.
Dere har ikke hørt etter her heller.
Jeg prøvde å fortelle dere en million ganger.
Dere var for opptatt med å spise Tanjas fitte!
Du tenkte aldri på oss.
Du ville bare ha hevn.
Jeg tror du er full i dritt.
Jeg bryr meg ikke om du avskyr alt vi har blitt -
men jeg vil ikke at du skal ødelegge liv -
bare fordi du har mistet en...
Flørt.
Det er disse parasittene, som henger fra gjellene til fisk.
Det var Timo.
Han var skamløs.
Men en dag, når jeg plukket blomster med Heli -
skjønte jeg at Timo ikke er her, og ser dem lenger.
- Vi kan ikke... - Vi kan ikke holde fast ved ham.
Vi må gi slipp.
Hvorfor tror du at du må bære byrden din alene?
Folk drar alltid.
Dere vil fortsette.
Det er jul, det er nyttår.
Nye folk. Nye samlivsbrudd.
Nye folk å elske.
Nye turer til fremmede land, nye kontinenter.
Nye jobber, nye muligheter.
Nye hus, leiligheter, biler.
Nye penger.
Men jeg hjemsøker dere.
Deres såkalte venner, de vil aldri forstå dere.
De vet ikke det jeg vet.
- Maiju, hva skjer? - Jeg fikk akkurat fast stilling.
Du tror de er glad i deg. At de bryr seg.
En etter en forlater de deg. Ikke jeg.
Jeg vil alltid følge deg.
Hvorfor må vi late som at det ikke skjedde?
Hvorfor føler du at du ikke kan fortelle folk?
Hva må jeg fortelle, når jeg ikke gjorde noe der?
Jeg snakket ikke skikkelig med Tanja engang -
fordi du hadde pissekonkurranse.
Hva er det for meg å fortelle?
Så la oss bare være stille, og vente på at det skal gå i luften.
Hva? Forstår du ikke at Timo er død?
Dere har alle sørget for at det ikke er noe igjen for meg der.
Vær så snill. Jeg bryr meg ikke.
Jeg reiste fordi du ville.
Hvis du vil dvele ved det og skylde på deg selv, vær så god.
Men det er ingenting der for oss.
Tanja og jeg var for det meste bare nære venner.
Selvfølgelig ville jeg at ting skulle ta slutt av seg selv -
men det var aldri seriøst.
Vi snakker bare om det fordi du ikke lot oss være i fred.
Jeg tar ut søppelet. Denne affæren er avgjort nå.
Tror du vi sviktet Timo?
Jeg fortsetter å se ham for meg i en skog -
frossen under et eller annet tre.
Hvis vi ikke går for å lete etter ham før våren -
smelter han der.
Og ingen vil noensinne finne ham.
Jeg husker fortsatt når vi så Youthanausea.
Du kan bare forstå et band når du har sett dem spille live.
Jeg var så ung da.
Det var som en annen verden.
Den elektriske elven renner over deg, sammenkobler alle som hører på.
Alle sine tanker blir ett.
Hvem er denne Isla, som Timo holdt det gående om?
En følelse av samvær.
Den flyter fra scenen gjennom deg.
Jeg overskred denne virkeligheten.
Og plutselig er det hele over.
Vet du hvem denne Isla er?
Det viser seg at hun kom hit for å jobbe i 2008.
Tydeligvis hadde hun og Timo noe i lag.
Jeg sporet henne opp i Kina, av alle steder.
Hun elsket meg. Hun aksepterte meg.
Hun ble overrasket, men det var ikke noe stort mysterie der.
Det hele er over.
Du gjenkjenner ikke folkene du danset med for bare et øyeblikk siden.
Delte dine følelser.
Plutselig er det hele over.
Dette er veiens ende.
En dag vil du takke meg.
Når det hele er over, er folkene bare fremmede igjen.
Men de har delt med deg -
en av de vakreste opplevelsene i ditt liv.
RØD STATISK
Oversettelse av Oda Elise Nordberg.