1, 2, 3, 4, 5...
...6, 7, 8, 9, 10...
...11, 12, 13, 14, 15...
...16, 17, 18, 19, 20...
...21, 22, 23, 24, 25...
...26, 27, 28, 29, 30...
...31, 32, 33, 34, 35...
...36, 37, 38, 39, 40...
...41, 42, 43, 44...
Forflytning, kom an!
Opp med dere! Av sted! Forflytning, kom an!
Opp og hopp, fordømte aborter. Nå går vi. Forflytning!
Våkne! Forflytning!
Kom an, fordømte aborter.
God morgen, menig Gallagher. God morgen, menig Devani.
-Hodet er sikret. -Ok.
Lemmer er sikret.
"Remmer skal verifiseres manuelt... og visuelt."
Godt gjort, kløna. Hun kan reglene bedre enn deg.
-God morgen, sersjant Parks. -Hold avstand, Gallagher.
Released on www.Danishbits.org
-God morgen, dr. Selkirk. -Stille.
Er alle her? Da begynner vi.
Periodesystemet. Lukk øynene og visualiser det.
Åpne øynene. Actinoider, Anne.
-Actinium, thorium... -Med atomnummer.
-Hvem kan atomnumrene? -89, 90.
-Uran, 92. -Protactinium, så uran. Kenny?
-Kobolt? -Actinoider. Vi er på rad 7.
-Neptunium. -Nummer?
-Et halvt poeng. Periode 4. Noen? -19: Kalium. 20: Kalsium. 21...
Jordalkalimetaller. Ned fra rad 2. Joe.
-God morgen, elever. -God morgen, miss Justineau.
-Håper du har det bra, miss Justineau. -Meget bra. Takk, Melanie.
Regresjonsanalysen er ferdig.
Periodesystemet? Vi har ikke kommet dit.
Navn og nummer. Innholdet er jo ikke relevant. Ha det gøy!
Ok, her har jeg grunnstoffene. Jøss... Det er mange.
-Kan vi få høre en fortelling? -Det er jo en god idé.
-Så sier noen det til dr. Caldwell. -Vi lover å ikke si noe.
-Vi leste fortellinger sist. -Gresk mytologi? Det er historie.
Ok, vi tar en som oppvarming. Hvor var vi?
Promethevs og Epimethevs. De kriget med gudene.
-Oppfattet. Takk, Melanie. -Ingen årsak, miss Justineau.
"Gudene glemmer ikke."
"Zevs ville straffe Epimethevs for hans misgjerninger,"-
-"så han skapte en kvinne av leire og ga henne navnet Pandora."
"Hun som gir gaver."
"Pandora åpnet esken, og alle farsotter og prøvelser,"-
-"all motgang og ondskapsfulle ting i verden slapp ut."
"De har plaget mennesket siden da, på grunn av Pandoras nysgjerrighet."
God natt, menig Dillon og menig Devani.
-Ja, drøm søtt, Cujo. -Ikke snakk med den.
"Men så kikket Pandora ned i esken"-
-"og fant én ting til bunnen."
"Det var håpet. Og hun tok det i sine hender og slapp det fri."
Håpet er det fine som gjør at man holder ut med alt det fæle.
Men det er vel ikke noe fælt her?
God natt, svarthvite kattunge.
Nei. Vi klarer oss nok ganske bra.
God natt, miss Justineau.
...21, 22, 23, 24, 25...
...26, 27, 28, 29, 30...
...31, 32, 33, 34, 35...
...36, 37, 38, 39, 40...
-Hei sann, Melanie. -Hei, dr. Caldwell.
-Har du løst gåten? -Ingen brøt seg inn.
Lupin stjal smykkene da han lot som han sjekket at de var der.
Meget bra.
Her er én til: Det er en katt i en kasse.
Den kan være levende eller død, 50-50. Hvordan finner man det ut?
-Man åpner og ser etter. -Før det, mens kassen er lukket.
Er katten levende eller død?
-Kan jeg lytte? -Nei.
Eller riste på kassen? Veie den? Bore hull i den?
Ikke noe sånt. Det er en logisk gåte.
Jeg må tenke over det.
-Hva skriver du? -"Objektets respons:"
"Utmerket herming av observert atferd?"
-Hva betyr det? -At juryen fortsatt forhandler.
-Si et tall mellom 1 og 20. -13.
Takk.
Forflytning! Da går vi!
Opp og hopp! Kom an, opp med dere! Forflytning!
Kom an, fordømte aborter!
-Vi gikk med på å være her en stund. -I tre måneder, ikke seks.
-Hvor er Kenny? Kommer Kenny? -Jeg burde vært i Beacon nå!
-Carlisle sa at vi reiser neste uke. -Det sa han forrige uke også.
"'Nei', sa den gamle mannen."
"Det er dine menn som heksene har forbandlet til dyr."
"'Ved gudene', ropte Odyssevs. 'Om det var min skjebne'"-
-"'og jeg ble forvandlet til et dyr, ville jeg heller dødd for egen hånd.'"
Vanskelig publikum.
-Kommer Kenny i dag? -Ikke i dag.
I morgen?
Jeg har en idé. Jeg skal låse opp skrivehånden deres-
-og finne fram brettene deres. Så skal dere fortelle meg en historie.
-Vi kan ingen historier. -Bare dem du forteller.
Jeg vil at dere skal finne på noe.
-Hva skal den handle om? -Hva du enn vil, Melanie.
Det er opp til deg.
Se på de nifse, små jævlene. Hvordan klarer hun å være så nær dem?
Hun er lekker, ikke sant?
Tiden er ute! Legg fra dere blyantene!
Hvem vil lese historien sin høyt?
Melanie. Vær så god å begynne.
"Det var en gang en kvinne i antikkens Hellas."
"Hun var svært vakker. Den vakreste, vennligste,"-
-"klokeste og mest fantastiske kvinnen i verden."
"En dag gikk hun i skogen da hun brått ble overfalt av et uhyre."
"En fordømt abort ville spise henne."
"Kvinnen var veldig modig. Hun kjempet, men uhyret var stort og illsint."
"Hun brakk sverdet og spydet sitt. Uhyret skulle til å spise henne opp."
"Men da kom en jente løpende. Hun var usårbar som Akilles"-
-"unntatt på et hemmelig sted. Hun kjempet mot uhyret og drepte det"-
-"og hogget av hodet på det og kom tilbake."
"Kvinnen sa: 'Du er min spesielle jente. Du skal alltid være hos meg.'"
"Og jeg skal aldri gi slipp på deg.
"Og de levde lykkelig sammen i alle sine dager."
Unnskyld.
Kan jeg prøve igjen? Kan jeg prøve igjen, er du snill?
-Nei! Ikke faen! Nei! -Jeg gjorde ikke...
Du berørte henne. Du berørte ansiktet hennes.
Jeg berørte hodet hennes.
Se her.
Nei, ikke gjør det, er du snill!
Hold opp!
-Du tror at de er menneskelige. -Nei, det tror jeg ikke.
Bra. Da er timen over.
Hva er det du ser på?
Hadde jeg en eske med ondskap, ville jeg lagt deg i den og lukket den.
Dæven... Da får jeg se til at du aldri får en eske.
Hun liker meg best. Hun tok på meg. Hun ville aldri tatt på deg.
-Dere er ferdige nå. -Hånd-og fotreimene...
-Melanie. -God kveld, miss Justineau.
Hvem har gjort dette mot deg?
Hallo?
Er det noen her?
Det var sersjant Parks, ikke sant? Han gjorde dette mot deg.
Du lukter godt, miss Justineau.
Ikke snakk med ham, ok? Lov meg å overse ham...
Nei! Ut! Ut!
Unnskyld!
God kveld, Melanie. Jeg ser at du har hatt besøk.
Nei.
Disse er nummerert. Jeg kan se på listen hvem den tilhører.
Jeg tror jeg vet hvem det kan ha vært.
-Vil du gi meg et tall til? -4.
Nummer 4.
Virkelig?
4?
Forflytning! Da går vi!
Våkne! Forflytning!
Forflytning!
God morgen, menig Raison.
God morgen, sersjant Parks.
Hvor skal vi?
Hva heter dette stedet?
Hvorfor rister det?
-Sørlige seksjon. Gjerde 1 er nede. -Bruk flammekasteren. Korte salver.
-Trenger du min hjelp til noe mer? -Definitivt ikke.
Lås dørene når jeg har gått. Bli inne til alt er sikret.
God morgen, dr. Caldwell. God morgen, dr. Selkirk.
God morgen, Melanie.
-Har du tenkt på katten i kassen? -Den er verken levende eller død.
Den er bare borte. Katter er lure.
Standardsvaret er at den er både levende og død på samme tid.
-Det er jo idiotisk -Kanskje det.
Men det var vel derfor du kom hit? For å få svaret på mysteriet.
Det er deg, Melanie. I denne analogien åpner du kassen-
-og finner deg selv i den.
Jeg er lei for det.
Dr. Caldwell? Jeg vil tilbake til klasserommet nå.
Tre milliliter. Tiopental.
-God morgen, miss Justineau. -Vi er midt i et inngrep, Helen.
La det være. Jeg vil ikke dette lenger.
Mer tvil, Helen... Vi er så nære.
-Det var ikke dette jeg meldte meg til. -Jo.
-Vi skjærer i barn! -De opptrer som barn. Du vet min mening.
At patogenet, soppen, tenker for dem? Bare snakk med dem i fem minutter!
Det gjør jeg hver dag. Jeg leser rapportene dine hver dag.
Jeg har hatt denne diskusjonen med meg selv tusenvis av ganger, Helen.
Men jeg lytter.
Se, jeg legger fra meg skalpellen.
Nå kan du legge bort "våpenet" ditt. Vær så snill.
Vær så snill.
-Miss Justineau! -Vakter! Løp!
Nei! La henne være!
Et øyeblikk! Dette er ikke enda en biopsi i blinde.
Det er en testkjøring. Forstår du det?
Jeg skal lage et testparti av en vaksine, og hun er hovedingrediensen.
Det du føler, respekterer jeg, men jeg har ikke råd til det.
Plasser henne et trygt sted. Dere har ansvaret for henne.
Miss Justineau!
-Skal vi utsette det? -Nei. Ned med vindusbeskyttelsen.
-Hun beveger seg for mye. -Det ligger en kraniereim der.
Jeg skjærer ikke rundt en kraniereim.
-Skal jeg gi henne en dose til? -Ja, det ville vært vel...
Dø, for helvete!
Miss Justineau!
Melanie!
Slipp! Dumme merr!
Helvete!
Kom igjen!
Melanie! Kom her!
Det er ingen fare, Melanie. Ingen fare.
Send ut koordinatene våre. Logg det som samlingsplass 1.
-Nei, sersjant! -Hun skader ingen! Slipp henne ut!
-Løp, løp, løp! -Du kan ikke ta denne avgjørelsen!
-Ingenting. Dødt på alle frekvenser. -Da drar vi.
Men du må hente testobjektet.
Gallagher, sjekk skapet for forsyninger.
Dekk ungen, Dillon. Skyt henne bare hvis hun rører på seg.
Bli her ved kjøretøyet.
Nei, ikke kom for nær meg.
Det skal jeg ikke. Er du uskadd?
Jeg gjorde noe slemt.
Du gjorde noe bra. Du reddet meg, som i historien din.
Det var ikke som i historien. Jeg spiste biter av soldatene.
Jenta i historien min spiste ikke folk.
Var de på vei, ville de vært her nå, eller de ville svart på anropet.
-Har vi noe vann? -Tanken ble tømt på verkstedet.
Vi har feltflasker, litt ammunisjon, beskyttelsesgel og disse.
De ble brukt da man prøvde å fange...
Jeg vet hva det er.
Justineau!
Vent her.
Hør etter, alle sammen. Vi drar sørover til Beacon.
-Vi henter vann og så drar vi. -Basepersonalet, da? Og barna?
Vi må anta at de er døde. De hungrende spiser ikke sine egne.
Vi kan sende ut letepatruljer senere.
-Og Melanie? -Hun er en viktig del av programmet.
Plasser henne i hjulbrønnen. Det er et avstengt rom, og...
Har du avreagert nå?
-Én gang er nok. -Hun skal ikke sitte i hjulbrønnen.
-Jeg ville bare gjøre det klart. -Nei, det skal hun ikke.
Lyddempere på, myke kuler.
-Hvordan kan kuler være myke? -Skal jeg kneble den?
Spissen er hul. De splintres når de trenger inn og kommer ikke ut igjen.
-Mindre risiko for å spre infeksjonen. -Takk, sersjant Parks.
Da går vi.
Vær raske.
-Herregud, jeg sa lyddemper! -Unnskyld, jeg... Faen!
Rør på dere. Vi drar. Løp!
Sersjant!
-Sersjant! -Faen!
Helvete!
Få opp hodet på den! Få opp hodet på den, for helvete!
Tempo! Løp!
Armen din.
-Det er ikke et bitt. Jeg skar meg. -Stopp der.
Jeg skar meg. Det er sant!
-Vent. -Med ballene ute? Nei, slipp meg inn!
Jeg sa jo at jeg har det bra.
Jeg har det bra. Det er ikke noe...
-Han ble til en av dem. -Hva faen gjør hun her inne?
Hun har munnkurv og er bakbundet, og likevel er du redd henne?
Ja, og det burde du også være.
Melanie...
De hungrende har en slags sykdom. Folk kan bli smittet av den.
En soppinfeksjon. Ophiocordyceps unilateralis.
-Overføres i kroppsvæsker, så bitt... -Hun skal ikke bite noen!
-Fulgte de etter oss? -Antakelig ikke.
De samles i grupper, som på basen. Vi vet ikke hvorfor.
De føler seg nok ensomme.
Det hadde jeg ikke tenkt på.
Kula traff drivstoffslangen, så vi må gå. Vi tar ruten gjennom London.
Flere hungrende, men mer mat. Og det går jævlig mye fortere.
Seriøst? Kan vi ikke anrope Beacon og be dem sende et helikopter?
Jag har prøvd. Bilens radio har ikke rekkevidden.
Vi anroper dem på den håndholdte når vi nærmer oss.
-Greit, da spaserer vi en tur. -Kom.
Får vi se Themsen?
Det er Englands nest lengste elv. Den springer ut i Cotswolds.
Er elver dype? I "Hvordan elefanten fikk snabel" når den til føttene.
Men båter seiler på elver, og det bor fisk i dem.
Her. Forsiktig med hvor du trår.
Det kryr av dem.
Butikkene ble plyndret for lenge siden. Kanskje vi er heldige i noen av husene.
-Hungrende? -I massevis.
-Vi går inn, veldig forsiktig. -Gjennom en skokk av dem?
Deres sterkeste sans er lukten. Gelen gjør oss usynlige.
Høye lyder og raske bevegelser vekker dem. Vi går sakte og rolig.
Ingen prat, ingen øyekontakt. Greit?
Greit?
Vi er ikke barn, sersjant Parks.
Spesielt ikke henne.
Caldwell!
Opp! Opp, alle sammen!
Tempo. Opp!
Kom an!
-Da slår vi oss til ro her. -Hva?
Vil du heller ut dit igjen?
-Hva handlet det om, doktor? -Har aldri sett dem vise morsinstinkt.
Jeg samlet data. Det inngår i oppdraget.
Ja, til gjerdet brøt sammen.
Nå er oppdraget vårt å unngå å havne på menyen.
Jeg skal være mer forsiktig, når det er mulig.
Vi får oss litt privatliv.
-Vi sjekker at vi er alene her. -Melanie blir her.
Og noen blir hos henne. Hun må ikke utsettes for risiko.
Jeg klarer meg. Jeg er ikke redd.
Gå til venstre, Justineau. Til høyre, Gallagher. Vær på vakt.
Melanie, dersom jeg trengs, roper du på meg. Høyt.
Ja, miss Justineau.
Dr. Caldwell?
-Hva er jeg? -Vi har ikke noe ord for det.
Men dere vet hvor jeg kom fra?
Fortell. Vær så snill.
Sersjant Parks og hans menn dro inn i byene på redningsoppdrag.
Under et slikt besøk fant de noe annet.
Neonatale. Nyfødte. Smittet, definitivt hungrende.
Men annerledes enn noe vi hadde sett før.
De kunne fortsatt tenke, ha interaksjon med omgivelsene.
På mange måter oppførte de seg som virkelige mennesker.
-Hvorfor var babyene annerledes? -De virket delvis immune.
-Men hvor kom de fra? -Samme sted som alle babyer kommer fra.
Men via en...litt eksentrisk rute.
De nyfødte ble funnet et sted som dette.
På en fødestue, dit mødre drar for å føde.
Mødrene var også der. De var...
...tomme.
Utkjernet.
Alle organene deres var fortært.
-Av hungrende? -Nei.
Innenfra.
-Babyer kan ikke ete folk. -Disse gjorde det.
Mødrene ble trolig smittet samtidig, under samme hendelse.
Og fostrene de bar på, ble også smittet.
Gjennom morkaken. De spiste seg ut.
-Jeg vil ikke være en hungrende. -Men det er det du er.
Disseksjonen viser det tydelig.
Soppen snor seg rundt hjernen din som eføy rundt et eiketre.
Jeg kan snakke! Jeg er som deg!
Du er ikke som noe som tidligere har eksistert.
-Du sa at du kan lage en vaksine. -Det er målet med forskningen min.
Ingenting er viktigere. Jeg vil redde mennesker. Jeg vil redde alle.
Jeg prøvde å finne mat til deg. Jeg fant ikke noe. Men jeg fant noe annet.
Fine, ikke sant? Nå kan du ta av deg de stinkende greiene.
De er veldig fine. Takk.
Jeg skal prøve å finne mat til deg morgen tidlig. Ok?
Klarer du å holde ut til da?
-Er vi savnet hos Beacon, tror du? -Vanskelig å si.
De hører fra seg når de kan. De har hatt det vanskelig i det siste.
"Hver dag har nok med sin egen plage."
Hva er det? Omgås du ikke med de militære?
Har du noen gang drept et barn?
Jeg var i arméreserven. Jeg gjorde ikke en dritt før dette skjedde.
-Hun ser på meg som Jesus. -Hun elsker deg.
Ja, hun elsker meg.
Jeg kom meg bare ikke unna i tide.
-Jeg er ikke noe godt menneske. -Jeg har aldri møtt gode eller onde.
-Man gjør bare det som bor i en. -Har ingen ansvaret for noen ting?
Ansvarlig overfor hvem?
'"Han drømmer nå', sa Tweedledee. 'Hva tror du han drømmer om?'"
"Alice sa: 'Det kan ingen gjette.' 'Om deg?', ropte Tweedledee."
"'Og dro hans mens han drømte om deg, hvor tror du han er nå?'"
"'Der jeg er nå', sa Alice. 'Ikke du', sa Tweedledee foraktelig."
"'Du ville ikke vært noe sted. Du er bare noe i drømmen hans.'"
Vil du se bildet, Kieran?
Dette ser ikke bra ut. Alt oppstyret i går må ha lokket dem hit.
Venter vi, dukker noe opp. En bil eller noe. Så begynner de å jage den.
Vi kan bli nødt til å vente jævlig lenge.
-Det ordner seg. -Jeg kan gjøre det.
-Nei. Det tillater jeg ikke. -Jeg blir ikke skadd.
Hun har ingen grunn til å komme tilbake.
Jo! Jeg vil være hos dere. I alle fall hos miss Justineau og Kieran.
-Hva har du å tape? -Jeg har en god del å tape.
-Hun er uunnværlig for prosjektet. -Det fins ikke noe prosjekt lenger.
Og jeg kommer tilbake når jeg har sagt det. Jeg lyver ikke.
Og...
Kan jeg ta på mine nye klær?
Hallo?
Forflytning! Fordømte aborter!
Jøss!
Den falt av! Men det er trygt å komme ned.
-Herregud... -Jeg er ikke sulten nå.
Godt gjort. Nå går vi.
-Skal vi bare rusle inn? -Ikke om jeg kan unngå det.
Vil du ha mer mosjon?
Du kan løpe i forveien og finne en åpen rute.
-Kan jeg bruke radiogreia? -Gi henne radiogreia, Gallagher.
-Sersjant? -Hun gir den tilbake.
Vær så god.
-Vis meg det. -Trykk der for å snakke.
Slipp, så kan jeg svare.
Det er Melanie. Hallo? Her borte!
Sånn, ja. Gå nå.
-Ikke lek med noen som ser død ut. -Best at hun ikke mister den.
Hallo? Det er Melanie. Melanie kaller opp, på radioen.
-Vet det. Hva har du funnet? -Den tredje gata er best.
Det er noen hungrende i enden. Fortsetter man, er det tomt.
Takk. Over og ut.
Godt gjort.
-Vil du ha en katt? -Jeg har allerede spist en.
I svarte...
Doktor?
Jeg så dette i Bristol. Og teamet i Glasgow sier at det sprer seg.
Det er neste stadium i patogenets livssyklus.
-La det være. -Det samme som i hjernen min.
-Vil det skje med meg? -Tja... Vet du hva symbiose er?
Som de små fuglene som rengjør en krokodilles tenner.
Hos andre generasjon kan soppen fungere som en symbiont.
Det ser i hvert fall slik ut.
Si ifra om du får knopper.
Plutselig er det helt stille.
Det må være lavsesong.
Ikke tråkk på dem, Gallagher.
Vi kommer aldri forbi det der.
Vi må gå rundt.
Hva faen er det der?
-Hva er det vi ser på, Caldwell? -Neste stadium i soppens livssyklus.
Det modne, seksuelle stadiet.
Det er derfor det ikke er noen hungrende her.
Når tettheten er som størst, når mange nok er samlet...
Så blir de til en skog?
Dette er et sporangium, et sporehus.
Det må være titusener av dem i den massen. Skulle de åpne seg...
Hva da?
Verdens undergang. Antakelig.
Vi fortsetter.
-Du er syk, dr. Caldwell. -Jeg har det bra. Takk.
Du lukter sykt. Jeg så deg. Du tok opp en.
Kan jeg få se den?
-Hvorfor ville verden gå under? -Patogenet ville blitt luftbårent.
Man blir smittet av å puste. Men se her.
Den er dårlig designet. Mutanter må ta det onde med det gode.
Hva faen er dette?
-Det er panser. Inngangsdør med kode. -Nødåpneren er under midtdøra.
-Og det vet du fordi...? -Vi lagde dem. Mobile laboratorier.
Pansret, så de kan flyttes. Soldrevne, så de aldri stopper.
-Vis meg nødåpneren. -Den er under der.
Kom, Kieran.
Solcellene fungerer.
Jeg sjekker om motoren er i orden.
Jeg må finne noe mat.
Lurer på hvor de er. Kanskje de utforsket området.
Før de overnattet hos vennene sine?
-Hvordan ser motoren ut? -Jeg bør klare å starte den.
Flyktninger fra base HE, anroper Beacon. Over.
Flyktninger anroper alle vennligsinnede i sørøstområdet. Over.
-Undersøkte du kjøkkenet? -Skapet er tomt.
-Jeg kan lete etter forsyninger. -Ok. Vi jobber med motoren.
Hold deg i nærheten, Gallagher. Meld fra hvert tiende minutt.
-Hva er det? -Jeg må spise. Jeg kjenner lukten.
Jeg kjenner lukten av dere alle.
Prøv nå.
Bra jobba.
Nei... Å, nei!
-Skal jeg skifte bandasjen for deg? -Nei takk. Det er ingen vits.
Leges såret?
Jeg er døende.
Forbausende at du ikke har lagt merke til det.
Sepsis. Blodforgiftning fra sårene.
Jeg tok Flucloxacillin da vi kom, men det er for sent.
-Det gjør meg vondt. -Hvor vondt?
-Ville du latt meg få henne? -Glem det.
Jeg var nesten ferdig da basen falt. Med utstyret her klarer jeg det.
Jeg kan framstille vaksinen.
Men jeg trenger hjernen og ryggraden hennes.
Isofluran. Kirurgisk bedøvelsesmiddel.
Hun vil ikke kjenne noe.
Det er mer din greie enn hennes.
Miss Justineau!
Kieran er der ute blant dem! De har fått ferten av ham og leter nå!
-Dere må finne ham først! Gå nå! -Hvem snakker du om?
Barna. De vil spise ham! De er som meg. De vil jakte på ham.
-De har ferten av ham. -Han bruker beskyttelsesgel.
Beskyttelsesgel har også lukt.
-Hvordan vet de hvordan gel lukter? -Er ikke det opplagt?
Gallagher, oppgi posisjonen. Over.
Gallagher, oppgi posisjonen din hvis du kan. Over.
Oppgi posisjonen din hvis du kan. Over.
Jeg kan finne ham. Vær så snill.
Vi går ut med henne.
Beacon her. Hører dere meg?
-Her. -Bekreft status. Over.
London, nord for elva. Én dag unna Beacon. Over.
Bekreft status for base HE. Vi må evakuere mens vi kan.
Gjerdene gir etter. Det er snakk om timer innen de er inne i komplekset.
-Beacon, dette er... -Vi må gå, sersjant! Nå!
Vi må gå! Det er Kieran!
Han har vært her mange ganger.
Han snudde.
Den veien! Kom.
Hei. Hva heter du, da?
Er den din, den der?
Nei, det går bra. Jeg har... Jeg har allerede spist middag.
Nam, nam. Mett.
Du trenger den mer enn jeg.
Se på deg. Du er bare skinn og bein.
Ok, ok...
Ingen fare. Kom her.
Ingen fare. Jeg skal ikke... Det er ingen fare.
Ikke vær dum nå. Det er ingen fare. Kom hit. Jeg liker ikke...
Faen! Faen...
Ser dere denne?
Ser dere den, for faen?
Jeg mener det! Rører dere meg, sprenger jeg dere i fillebiter!
Jeg mener det! Jeg gjør det!
Vær så snille...
Hjelp meg å få opp denne.
For noen småjævler!
-Skitne småjævler! -De vil bare leve.
Det vil alle.
Du vet vel hva dette er? De rigget til en felle for ham, som for et dyr.
Miss Justineau... Dette er også en felle!
La meg gjøre det, sersjant! Senk våpenet.
Melanie!
Miss Justineau! Sersjant! Ikke se på dem!
Ti stille!
Bare på meg!
-Lat som om dere er redd meg! -Late som?
Gå! Fort!
De er mine! Dere får dem ikke!
Prøver dere... Skynd dere! Det er best at dere lar være, ja!
-Vi drar så fort vi er inne, eller hva? -Vi må ha koordinater.
Vi må meddele at HE ikke fins lenger. Er det en annen base i nærheten?
Helvete, hvorfor har hun latt dørene stå åpne?
Caroline, hva er det du gjør?
Jeg er mye raskere enn deg. Prøver du å skjære i meg, biter jeg.
Jeg tror ikke du ville likt det.
Jeg må ikke puste slik som deg.
Jeg pleide å holde pusten og telle til tusen.
Soppen omsetter oksygenet for deg.
Vi er nok symbionter, slik du sa.
Melanie... Du er en klok jente. Jeg tror du vet...
-Du kan lage et botemiddel av meg. -Det kan jeg. Jeg kan gjøre det her.
Jeg har alt jeg trenger.
Et botemiddel som kan redde Helen og sersjant Parks.
-Og Kieran. -Kieran er død.
Men de andre. Melanie...
Bare den andre generasjonen kan være som deg.
Vil du se miss Justineau bli forvandlet til et uhyre? Et dyr?
Naturligvis ikke. Og det er opp til deg.
Du kan gi henne noe som ingen andre kan gi henne.
Et langt, fullverdig liv.
Trygg.
Omgitt av mennesker som er glad i henne.
-Hun kan være trygg i Beacon. -Beacon faller. Du hørte det.
-Et annet sted, da. -Og når sporehusene åpnes?
-Det gjør de ikke. Du viste meg det. -De kan ikke åpnes for hånd.
Men de reagerer på varme. Eller fuktighet.
Én oversvømmelse, én lyngbrann...
Jeg lover deg at det ikke gjør vondt.
Forteller du henne det?
Hun kommer til å vite at du gjorde det for hennes skyld.
-Legg deg ned. -Hva med barna, dr. Caldwell?
Melanie... Legg deg ned, er du snill. Hvis jeg ikke gjør dette nå...
"Objektets respons: Utmerket herming av observert atferd?"
Syns du fortsatt det, dr. Caldwell? Gjør du det?
Nei.
-Lever vi? -Ja. Dere lever.
Hvorfor skal det da være vi som dør for deres skyld?
Bli her. Blir du her, er du trygg.
Melanie...
Melanie!
Du burde blitt i laboratoriet!
Jeg lette etter deg.
-Er miss Justineau sammen med deg? -Hun ble igjen.
Med luftslusen lukket?
-Melanie... Hva er dette? -Frøene som gjør folk til hungrende.
-Herregud! -Jeg er lei for det, sersjant.
-Jeg er veldig lei for det. -Hva har du gjort?
-Jeg fikk sporehusene til å åpne seg. -Herregud!
-Det kommer til å ordne seg. -Nei. Det er slutt. Alt er slutt.
Nei, verden er bare ikke deres lenger. Jeg trodde dere var trygge.
Jeg sørget for at dere var trygge. Jeg lukket luftslusen.
Melanie...
Jeg vil ikke ende som dem. Vær så snill.
-Hvor har du lært det der? -Jeg har sett på deg.
Selvsagt har du gjort det.
Den siste gangen... Den siste gangen jeg så henne...
Hun var gravid i sjuende måned. Hun var stor som et hus.
Hun var vakker.
Veldig vakker.
Jeg var nødt til å håpe at hun var der ute...
...et sted.
Forflytning.
Herregud...
-God morgen, miss Justineau. -God morgen, Melanie.
-Ned! -God morgen, elever.
Sett deg!
Ok, vi skal fortsette...
Vi skal fortsette å få de nye barna opp på dere andres nivå.
Dere må være litt tålmodige mens de tar dere igjen. Ok?
Kan vi få høre historier?
Senere, hvis vi har tid.
Vi har massevis av tid.
Norske tekster: Kai Skagestein Oneliner