Я не знаю.
- Щаслива сім'я! - Просто посміхайся.
- Посміхайтеся. - Ти стягнув мою лижу!
Не клади на неї речі.
Ти ж зараз...
- Ти мені на лижу наступив! - Знизу?
Ось так?
Ближче одне до одного?
- Я не знаю. - Народ, посмішки.
Підніміть руки. Так. Так?
Гей!
Боже!
Фінне!
- Ти на моїх лижах стоїш! Припини! - Діти.
Хлопці, розійдіться.
А тоді я маю...
Хлопці, розійшлися.
Годі!
Можете повторити?
- Хоче, щоб я став знизу. - Серйозно?
Ні-ні, Піте, залишайся на місці.
Поки що не знімайте. Заждіть, ми приготуємося.
Станьте рівно.
- Дивіться в камеру. - Я намагаюся.
Просто посміхніться.
Хлопці, скажіть «Австрія»!
Австрія!
Каже підняти палиці.
Каже тримати палиці вгорі.
Я не знаю.
Багато народу, га?
- Так, живенько. - Мабуть, зараз година-пік.
Теж так думаю.
Перепрошую.
Любий, ти помітив, що тут немає дітей?
Просто дивно, тобі не здається?
Мабуть, у них канікули закінчилися.
Так, мабуть.
Сюди.
Хлопці, стійте щоб я вас бачила.
Привіт. Дякую. Ми Стентони.
Кому ти пишеш?
Закові.
Заку, колезі з роботи?
Так.
Чому він тобі пише? Ви тепер друзі?
Ні. Просто я розповів йому про нашу подорож,
виявилося, що він зі своєю дівчиною Роузі
теж подорожує Європою.
- Серйозно? - Здається, зараз вони в Амстердамі.
«Хештеґ - без плану».
Та ну.
«Хештеґ - життя на повну».
Хештеґ - придумай кращий хештеґ.
Так. Маєш рацію.
- Хештеґ - ніяких хештеґів. - Точно.
- Хештеґ - не марнуй свій час. - Правда?
На хештеґи.
Любий, відірвися від телефону.
- Я вже все. Закінчив. - Добре.
- Гаразд. - Просто будь із нами.
Оце так.
Агов?
Привіт, мене звуть Шарлотте.
Добре долетіли?
Так, нормально.
Коли ви прибули?
Здається, опівдні...
Так, я хотів вибратися на лижі перед заселенням.
Вибачте, що не зустріла вас.
Так, що в мене є для вас?
Ви...
- Стентони. - Стентон.
Так, я знаю.
- Мапа курорту. - Дякую.
- Картки-ключі. - Чудово.
Цікаво, а тут є інші діти?
Ні, тут немає.
У містечку Фісс, хвилин 20 звідси.
Там усі сімейні.
Але тут краще. Тут живенько.
Ібіца серед Альп.
Вам хотітиметься гуляти всю ніч.
У Європі вважається негігієнічним відвідувати сауну в купальниках,
тому всі голі.
Тут не треба соромитися тіла.
Говоріть за себе.
Ні, у вас хороше тіло. Оспівуйте його.
Так, гаразд.
Обов'язково це зроблю.
Ви теж.
Так, без сумніву.
- Добре. - Ми будемо оспівувати.
Я тут, щоб бути вашим другом, так?
Ви хочете бути моїм другом?
Авжеж.
Тоді ми друзі.
Чудово.
Добре.
Вибачте.
Дякую.
Дуже вам дякую.
Хлопці, розвісьте свою лижну екіпу, щоб вона висохла.
Хлопці, заспокойтеся.
Поскладайте всі речі в шухляди.
Боляче!
Ось що я тобі скажу.
Вони в одній кімнаті повбивають один одного.
Любий.
Ні. Я вже все.
Зак постійно пише.
Питав про Ішґль, де ми зупинилися.
Гаразд, але ми ж не хочемо, щоб вони без плану приїхали сюди, Піте?
Ні-ні.
Ось чому я хотів з ним договорити.
Так, добре.
Поглянь.
Я знайшов стару батькову шапку.
Вирішив взяти її з собою та вдягти на схилах.
Неймовірно.
Щоб він був тут із нами.
Це так мило.
Мені подобається.
Так.
Вибач, якщо я був...
Для цього ми й приїхали. Правда?
Так.
Це піде на користь всім нам.
Гаразд.
- Треба закінчувати. - Так.
- Правда? - Так.
Усе.
Так.
Серйозно.
Бо вранці ми ще захочемо добре поснідати.
Так.
- Так. - Добре.
Піду в душ.
Гаразд.
Добре.
Тук-тук.
Що?
Що значить «що»?
Що?
Я роздягаюся.
Вона сказала, ми маємо оспівувати наші тіла.
Я знала, що ти цього не забудеш.
Так. Щоб ми не погубилися.
Гарна ідея, правда?
У лавці народної творчості майже нічого не лишилося
крім цих наклейок «знову в школу»,
які хлопцям навряд чи сподобаються.
Ні. Так.
Вони не зрадіють.
Любий, ти вдягнеш її під шолом?
Так.
- Так. - Під.
Хлопці, даю п'ять хвилин.
Збирайте свої речі.
Добре.
Не так швидко, Фінне!
Гей! Зупинися!
Треба чекати на інших, друже, ясно?
Так.
О боже.
Він робить усе навмисне.
Любий, це такий вік. Нехай.
Та я знаю.
Що більше на це звертати увагу...
- Чи більше звертати увагу... - Так.
- То частіше він це робитиме. - Робитиме частіше.
- Так, ясно. - Правильно.
Та ну, серйозно?
Молодець, Ем. Летиш наче ракета.
Слухайте, я тут подумала.
Давайте зараз замовимо суп,
а о 16.00 візьмемо смачну випічку.
І до вечері нагуляємо апетит.
Класно я придумала, хлопці?
Давайте після обіду спустимося з «Чудовиська».
- Я можу, тату. - Так.
Не думаю, що це складно. Траса ніби чорна, та насправді - червона.
Серйозно?
Американська синя.
Так. Кілька чорних трас як американські сині. Європейські червоні.
Називають їх чорними заради престижу.
Де ти таке чув?
Просто знаю. Так.
Усе буде добре. Ти зможеш.
Може, краще пошукаймо свіжого пухкого снігу?
А тоді підемо на тренувальні траси для...
Родео?
Ні, Піте. Для...
Овва.
Це контрольована лавина.
Так.
Це нормально, Піте?
Так. Усе гаразд.
Мамо?
Мамо!
Піте?
Ти цілий? Усе гаразд?
Оце так.
Це було... Правда?
Божевілля.
Так.
А вони ще й сміються.
Усі цілі?
О, привіт.
- Добре. - Ми все приберемо.
Що вам принести?
Я буду суп.
Так.
А потім замовимо випічку?
Авжеж.
А суп зараз.
Так.
Дякую.
Гей-гей!
Припини!
Дивись, що ти робиш.
Усе гаразд, так?
Ні, не гаразд. Ти міг розчавити мого сина.
Ти як, нормально?
Так.
- Будь ласка. - Що тут відбувається?
Йому ніщо не загрожувало.
Що тут сталося?
Давай просто підемо.
Просто підемо.
Усе гаразд.
Допомогти тобі зі взуттям?
Ні.
Що там сталося? Я не зрозуміла.
Він не подивився й почав зсувати ту штуку просто на нього.
З тобою все гаразд?
Так, я в порядку.
Усе гаразд.
Просто це мене обурило.
Ти така гарна.
Дякую.
Ти не міг би...
Просто я...
- Так. - Так.
- Добре. - Так.
- Багато народу. - Овва.
То ти щось скажеш про те...
Так!
Мої добрі друзі!
Думаю, вона хоче, щоб ми...
Ні-ні, вона просто вітає. Привіт.
Ні, зараз вона нас кличе.
- Гаразд. - Типу.
Придумаємо відмовку.
Відмовки не приймаються.
Добре.
Думаю, тепер це було б неввічливо.
- Ми з нею. - Добре.
- З жінкою в білому. - Ні.
- Так. - Ваше біле вино і скотч.
- Дуже дякую. - Ідеально.
І ще повторіть напої для мене й моїх друзів.
- Ні, мені поки що досить. - Одного напою достатньо.
- Дякую. - Ні, розумно буде замовити зараз.
На барі багато людей. Ібіца серед Альп, так?
Точно.
- Якщо не будете, то я вип'ю. - Добре.
Збираюся по клубах.
Чудово.
То сьогодні вихідний?
То у вас, мабуть, достатньо вільного часу.
Так. Достатньо, щоб уполювати член, коли забажаю.
Це чудово.
Гарно мати час.
У нас гість.
- Чарлі. - Привіт.
Привіт.
- Привіт. - Привіт.
- Це мої друзі, Біллі... - Я Біллі.
- Моя дружина Біллі. Привіт. - І Піт.
Я саме про тебе розповідала.
Сподіваюся, хороше.
- Авжеж. - Так.
І що вона розповідала?
Дуже коротко. Тобто...
Так, вона вами захоплюється.
- Так, тільки хороше. - Так.
Я сказала, що можу вполювати член, коли забажаю.
Це...
Саме це вона і сказала. Так.
Ясно.
Добре, я просто подумав...
Подумав...
Я пожартувала.
Чому? У нас що, весілля буде?
Ні! Боже, ні!
Гаразд.
Я й не думав, що буде весілля. Просто
ми сьогодні чудово провели день.
Я хочу піти.
Просто я...
А де ви познайомилися?
Ну, саме тут.
Так. Я приїхав у неділю, і вона мені тут усе показала.
Так, але ти швидко вчишся.
Швидко.
Ви добре провели день у горах?
Чудовий день. Чудова погода.
Справжня альпійська пригода.
- Так. - Що ж,
ми мало не загинули під лавиною.
Що?
- А так усе було чудово. - Біллі.
Було фантастично.
Біллі, стривай. Була одна мить.
То була лавина.
Боже правий.
Трясця!
- Ні, кажу ж, що був... - Так.
На мить здалося, що це небезпечно.
Одну секунду.
На мить здалося, що це вкрай небезпечно.
- Серйозно. - Гаразд.
А тоді все скінчилося і знову стало добре.
Ніхто не постраждав.
Діти дуже злякалися.
Авжеж.
Без сумнівів.
Піте, те, що вони побачили...
Налякало їх. Авжеж.
Так.
Але ж ми тут, а вони нагорі кіно дивляться.
Розважаються собі.
І, гадаю,
останнім часом ми багато пережили.
Вісім місяців тому помер мій тато.
Так.
- Так буває. - Як прикро.
Багато всього навалилося.
Тому ми приїхали сюди.
Ось чому ми тут.
То просто будьмо тут.
- Гаразд. - Вип'ємо за це місце.
- За це місце. - За це місце.
Мій тато 30 років був турагентом.
А так нікуди й не з'їздив.
Його знання про світ ґрунтувалися на самих дослідженнях.
Коли він зі своїм другом вийшов на пенсію,
їм подарували вишуканий кришталевий сервіз.
У нього була окрема полиця, де він його тримав,
і навіть коли ми його відвідували, він його не діставав.
Не знаю, для чого він його беріг.
Може, ні для чого.
Але коли я поїхав додому на похорон, то зустрівся з Г'юї.
- Це друг його тата. - Так.
Ясно.
Ми пили за тата з таких самих келихів,
але в Г'юї.
А потім він просто кинув їх у посудомийку.
Я спитав у нього: «Ви користуєтеся ними кожного дня?»
І знаєте, що він мені відповів?
«Кожен день - це все, що в нас є».
Так.
Круто. Реально круто.
Тому те, що було сьогодні,
залишається сьогодні.
За сьогодні.
Сьогодні!
Так.
І все одно вам варто повідомити службу безпеки курорту.
Так. Щоб вам було спокійніше.
Це чудова думка.
Так, я хочу це зробити.
- Так. - Правда?
- Чудова думка. - Так.
- Так. Хлопці.
Ми б хотіли залишити скаргу.
Так?
Учора була лавина, яку ми...
Яка здійняла тривогу.
Контрольована лавина з гори Цвьольферкопф, так.
Ви кажете, що вона була контрольована, але вам слід знати,
що люди дуже налякалися.
Але ніхто ж не постраждав?
Ми не знаємо цього напевно.
То я вам скажу.
Ніхто не постраждав.
Це просто чудово. Класна новина.
Бо від цього одразу легше.
Просто хочу сказати...
Не розумію, чому ніде не було ніяких оголошень.
- Оголошення були. - Що? Де?
Біля ліфтів, кабінок, на рецепції готелю, в ресторанах, магазинах,
барах, на автоматах із содовою, в туалетах.
Не знаю, що вам сказати. Ми нічого такого не бачили.
Що ж...
Хіба не так?
Може...
Здається, я бачив оголошення,
де йшлося про снігові умови.
Так. Вони були всюди.
То ти їх бачив?
Було багато...
Я бачив одне.
Там було...
Зажди.
Те, що я намагаюся пояснити...
- Що ти хочеш пояснити? - Хочу пояснити.
Що ви хочете пояснити?
З оголошенням чи без,
бачили ми його чи ні,
ми б хотіли отримати якесь зізнання, що все було погано організовано.
Усе було організовано бездоганно.
Ні, не було.
- Було. - Ні!
Ви не можете сказати, що все відбулося так, як повинно було.
- Саме так усе й було. - Ні!
Усі тарілки засипало снігом.
Ось чого ви, здається, не розумієте.
Це була велика подія для нашої сім'ї.
І, сер, я не хочу доводити справу до суду.
- Не хочу. - Біллі.
- Ні, я не хочу... - Знаю, але...
Я лише кажу, що не хочу.
Мадам, ми не в Америці, де можна судитися через гарячу каву.
Пішов ти. Я адвокат.
Ви отримали нашу скаргу.
Так, хтось мав її почути.
Дякуємо за ваш час.
Я «не дякую вам за ваш час».
Це точно.
- Я сама. - Добре.
Який козел, правда?
Так.
Хто козел?
Чоловік, який тут ніби головний.
Ось хто.
Так, великий козел.
У тебе є...
Так.
- Ось так? - Хочеш, щоб було ось так.
Ось так.
Як тобі подобається подорожувати зі мною?
Так сильно.
Мамо.
Що?
Боже мій.
Піте?
Що? А, добре.
- Боже мій. - Розбудити Ем?
Так.
І не треба дивитися, як хтось спить. Мені це не подобається.
Треба йти.
Куди ми?
Поїдемо на іншу гору?
Ні, краще. Буде класно.
Так, сюрприз від тата.
Піду всередину, візьму щось зі сніданку.
Ми вже спізнюємося.
Я вмираю з голоду.
Принесу фруктів.
Ні, все буде гаразд.
Тату! Машина!
Будь ласка, відкрийте багажник.
Ми приїхали. Вибачте.
Стентони?
- Так. Це ми. - Привіт.
Вони вже збиралися злітати.
Вибачте. Ми проспали.
Давайте, хлопці. Бігом.
Хлопці, спустимося на лижах з вертольота. Класно, правда?
Круто!
Так. Це вам від тата. Тато придумав.
Я голодний.
Коли піднімемося нагору, ти про це забудеш.
Так, може, в них є протеїновий батончик чи ще щось.
У вас є батончик?
Так. Там є пас безпеки.
Що?
Вже дійсно треба сідати. Будь ласка.
А буде якийсь інструктаж?
Так! Зробимо це по дорозі!
Ходімо!
Де моя рукавичка?
То ми просто полетимо?
Хіба нам не потрібно мати більше інформації?
Про що?
Усе буде, коли опинимося на борту!
- Мамо! - Що?
Я загубив рукавичку!
Чому ти такий дурний?
Гей!
Ні. Підійдіть на секунду.
Підійдіть сюди.
Хлопці, чого не можна робити?
Обзивати інших.
І що треба сказати, Фінне?
Вибач.
Молодець, Фінне.
Зачекай, Піте. Не молодець.
Подивись йому в очі і скажи це голосно й чітко,
щоб він почув і зрозумів тебе.
Вибач!
- Треба летіти! - Ми йдемо!
Будь ласка!
Нам дійсно треба відлітати!
Погода може змінитися!
Просто він загубив рукавицю.
Хвилинку. Що? Як змінитися?
Ходімо!
Кожен день - це все, що в нас є!
Я розумію, Піте, але в нього немає рукавички.
Ми загубили рукавичку,
а вона щось каже про зміну погоди.
У них знайдеться запасна рукавичка! Так!
У вас є запасна?
Я не знаю! Ходімо! Будь ласка!
У них мають бути запасні рукавиці!
Вона сказала, що не знає!
Він може взяти твої!
- Що? Тоді я змерзну, Піте! - Гаразд!
Візьме мої!
Вони злетять! У нього інший розмір!
У вас є запасні рукавиці?
Протеїнові батончики?
Біллі, я витратив на це дві штуки, ясно?
- Мені це добре відомо, Піте! - То ходімо!
Чудово проведемо час.
Ходімо!
Що? Ні!
Піте, зупинися!
Не йди від нас!
У нас немає рукавичок!
Діти голодні!
І щось там про зміну погоди!
Сідайте в машину!
Тобі допомогти, мамо?
Ні, дякую!
Ти впевнена?
Усе гаразд!
Сідайте в машину!
У машину!
Ось твоя рукавичка, милий.
Добре.
Гаразд. У нас ще є половина дня.
Які побажання?
Пляж?
Якщо швиденько поїмо, у нас буде година
чи півтори на горі.
Думаю, нам слід скоротити збитки за сьогодні.
Просто побудемо решту дня тут.
Посидимо біля каміну, зробимо попкорн.
Тоді ви, хлопці, можете подивитися кіно,
а ми побудемо разом.
Мені подобається ця ідея.
Мені теж.
- Так. Думаю, це розсудливо. - Так.
Фрукти.
Хлопці, їжте фрукти.
Я міг би щось зробити, але мені шкода мами.
Гаразд, вибач.
Хіба ти мене не любиш?
Ми в поїзді! Уже в Австрії...
Круто. Заїдете сьогодні на вечерю?
Упевнений? Це зручно?
Абсолютно. Біллі буде рада вас бачити!
Кажеш, що вони просто приїхали?
Ні. Вони були поряд і подзвонили.
Просто взяли й подзвонили?
Так, Біллі, подзвонили.
Коли? Коли вони дзвонили?
- Коли? - Так. Коли?
Коли я був у вбиральні.
Ти знаєш Зака.
Насправді не знаю.
Я не знаю Зака, Піте. Не знаю добре.
Не так, як ти знаєш свого колегу з роботи. Ясно?
І тим більше я не знаю цю жінку.
Слухай, вибач. Я не знав, як реагувати на дзвінок.
- Ми можемо допомогти? - Привіт.
- О, ні. Сидіть. - Ні. Все гаразд.
Просто розслабтеся.
Сподіваюся, вони люблять морквяні палички та сирні крекери.
Вибач, мені слід було...
Так, але тепер уже пізно.
- Добре. Привіт. - Привіт.
Виглядає дуже добре.
Серйозно?
Чудово.
Слухайте, дуже цікаво почути про вашу подорож.
Наскільки я пам'ятаю,
це була бомба.
З того, що я бачив, це точно.
Потужна подорож.
Ми за чотири дні відвідали три країни.
У вівторок ми ще їли штрудель на сніданок у Дюссельдорфі,
а опівдні вже гуляли вздовж річки Рейн у Франції.
Боже мій. Оце так.
Можливо, ми їли гриби
одного дня чи навіть кожного дня.
Мої слова звучать дивно?
- Ні. Мені подобається. - «Гриби?»
Я схожий на нарка?
- Грибочки. - Гриби.
- Гриби. Просто гриби. - Гриби. Ми їли гриби.
То ви їли гриби?
- Так. Ми їли гриби. - Так, їли.
Ясно.
Здається, мета цієї подорожі полягала в тому,
щоб я вийшов із зони комфорту
та слідував за Роузі.
Що я й робив,
звільнюючись від усього цього...
- Не звільнюючись. Розширюючи. - Розширюючи.
- Так. - Так, вибачте. Я розширював.
Свій світ. Це позитивно.
- Ясно. - Так.
Так.
Знаєте, як у сліпої людини загострені всі інші відчуття?
- Точно. - Так.
З Роузі я відчуваю те саме. Але мені не довелося осліпнути.
Милий.
Серйозно.
Я називаю її Роузі-клепальниця.
Це правда.
І це так добре для мене, бо ти ж мене знаєш, Піте.
Це точно.
Я тільки й думаю про готелі.
- Обслуговування номерів. Простирадла. - Так.
Так-так.
Коли ми снідаємо, я вже думаю, де б нам повечеряти.
А перш ніж заснути,
думаю, що поснідати слід у тому самому закладі,
бо в них є те, що мені подобається.
- Ми пробуємо нове. - Дякую.
Для нього це чудове місце для проживання.
Там треба пожити.
Я знаю, що я нікуди не поїду.
І ми саме відкрили одне в одному бажання розділити свої життя певним чином.
Головне - подорож, пригода.
Ми не бачимо себе батьками,
тому будемо жити одне для одного.
Хештеґ - без плану.
Нам це сподобалося.
Це все Роузі. Хештеґи в неї добре виходять.
- Дякую. - То це ти.
- Так. - Так.
Адже саме відсутність плану привела нас сьогодні сюди.
Ми не знали, яким буде сьогоднішній вечір,
а потім ти написав, і ось ми тут.
У нас навіть немає зворотних квитків.
Хто знає, що буде далі?
В принципі, відомо, що буде далі, правда?
Бо в понеділок робота.
Правильно?
- Так, звичайно. - Авжеж, ми купимо зворотні квитки.
О 8.30 я маю презентувати комерційний об'єкт у Кембриджі, тож...
Так.
А як у вас? Ви класно покаталися на лижах?
Так, добре.
Класно.
У нас була мить, коли ми дуже злякалися.
Але ми впоралися і чудово провели час.
Боже.
Що сталося?
Просто подія, яку ми пережили.
- Так. І це все. - І це все.
- Чудово переживати події. - Саме так.
Тепер усе добре. Просто дрібничка.
То була не дрібничка.
Ні. Гаразд.
- Невдале слово. - Взагалі. Це було дещо серйозне.
Так.
Ми сиділи в ресторані на вулиці,
пролунав сильний вибух.
І раптом стіна снігу почала сходити з гори,
і не було схоже, що вона зупиниться.
Здавалося, що нам кінець.
Якоїсь миті.
Ні! Аж ніяк.
Бо інші люди відчували те саме.
Вони підскочили. Почали кричати.
Я кричала.
І діти кричали.
Бо здавалося, що це кінець. Що ми загинемо.
Я подивилася на Піта,
а він встав, схопив свій телефон.
І зник.
Піт утік. Піт покинув нас.
Гадаю, подумки
він залишив нас під горами снігу,
бо міг утекти,
а ми були десь дуже далеко.
Знаєте, ми були на іншому боці...
Я не знаю.
Я обійняла своїх дітей
і просто чекала, розумієте?
Чекала, що ми разом помремо.
Вибачте.
Тоді минули якісь миті,
а я й досі там.
Діти припинили кричати.
Я усвідомила, що ми цілі. Усе гаразд.
А тоді повернувся Піт
і просто замовив суп.
Тож...
То було потужно.
Так.
Знаєте, що я думаю...
Гадаю, в такій ситуації
нами керує інстинкт самозбереження.
Правда, Піте?
Не лишається часу на думки. Це рефлекс.
Це як морський огірок, який, відчуваючи небезпеку,
миттєво викидає всі свої органи через пряму кишку.
Як я, в принципі, міг утекти?
- Що? - У лижних черевиках?
Як це можливо?
Ти можеш бігти в лижних черевиках?
Що-що?
Заку, а ти можеш бігти в лижних черевиках?
- Це не рекомендується. - Чудово.
Відкульгав.
Енергійно пішов. Тобто...
Ні. Ти сказала «втік».
Роузі, ти можеш бігти в лижних черевиках?
Не дуже добре, але...
Бум. Саме так.
Усе одно, я б не залишила свою сім'ю помирати.
Оце вже точно «бум».
Ні-ні, я б теж не залишив. І не залишив.
Але вона сказала, що залишив.
Так, бо він залишив.
Трясця, Біллі. Чому ти...
Я не залишив вас під завалом.
- Я не знаю. - Я знаю.
Я там був і бачив усе не так.
Тоді скажи мені, Піте. Що ти бачив не так?
Будь ласка.
- Надходив сніг. - Так.
Було майже схоже на лавину.
То тепер це вже не лавина.
Ви були в полі мого зору,
і коли я побачив, що всі цілі, я побіг по допомогу.
Хвилиночку. Це безглуздя якесь.
Знаючи, що з нами все гаразд, ти побіг по допомогу?
Що?
Усе сталося дуже швидко. Я був збентежений.
Так. Інстинкт самозбереження.
Але я переконався, що з вами все гаразд,
а тоді побіг по допомогу.
Не так усе було, Пітере.
Біллі, я приймаю твою версію правди.
Чому ти не можеш прийняти мою?
Бо моя правдива і не безглузда.
- Тебе там зі мною не було! - Точно!
Це свята правда. Я була за столиком з нашими дітьми.
Мені дуже подобається, що ти змушуєш мене казати,
що те, що сталося з тобою, сталося й зі мною.
Гаразд.
Слухай, Піте, дуже часто
люди, що пережили автокатастрофу,
сприймають те, що сталося, абсолютно неправильно.
- Заку, годі притягувати теорії. - Так, вибач.
Трясця.
Вийдіть на секунду.
Вибачте. У нас лише одне питання.
Біллі, ні.
- Так. - Ні.
Можете сказати. Просто ми розмовляли з нашими друзями
про те, як ми з вами обідали, пам'ятаєте?
А тоді зійшла лавина.
Можете сказати, що було потім?
Вони можуть сказати.
Це для повноти картини, і їм цікаво.
Вони ж можуть сказати, правда, Піте?
Авжеж.
Правду.
Тато втік.
Фінне?
Ти теж думаєш, що все було саме так?
Добре.
Дякую, хлопці.
Можете повернутися до своєї комедії.
Чудові діти.
Ти розумієш, що могла травмувати їх?
Я могла їх травмувати?
Тобі так хочеться мати рацію, так?
Ні, я просто хочу все з'ясувати.
Ні, ти лише хочеш мати рацію.
Вітаю, Біллі, ти перемогла. Ти маєш рацію.
Прошу всіх привітати Біллі довбаними оплесками.
Знаєш що, Піте?
Ти покинув свою сім'ю!
І я права щодо цього!
Я сьогодні побуду на самоті.
Гаразд.
А ви з хлопцями можете розважатися.
Так, добре.
Може, зустрінемося на горі.
Власне, я бачила рекламу альпійського швидкісного спуску.
Хлопцям це могло б сподобатися.
Це на сімейному курорті,
що лише за 20 хвилин звідси.
Чудово.
- Авжеж. - Чудово.
Насолоджуєтеся видом?
Привіт.
Ні, я просто...
А де ваша команда?
Я сьогодні буду сама.
Добре.
Пригода.
Тільки для вас.
Так. Пригода.
Розваги. Тільки для вас.
Так. Розваги.
Розваг хочете?
Так.
Розваг.
Добре.
Ходімо.
Здається, черга починається тут.
Ні-ні, вам не треба чекати.
Вибачте.
Так.
Чудово. Ще раз дякую вам за допомогу.
Пригода, так?
Зараз? Розваги?
Так-так. Усе правильно.
Ви теж їдете?
Так. Я з вами.
Чудово. Так.
Мене цікавить інша річ.
Добре.
У вас був різноманітний сексуальний досвід?
Що? Перепрошую.
У вас був різноманітний сексуальний досвід?
Ні-ні. Я спитала не для того, щоб ви повторили.
Ми в публічному місці. Слухайте.
У такому віці англійська їх уже не цікавить.
Бачу, ви не любите панькатися.
Вибачте. Просто я не люблю, коли ходять навкруги.
Так, я зрозуміла.
Я й сама не люблю навкруги ходити.
- Просто мені здається... - Що саме?
Що ви ще не на всіх поверхах бували.
- Я? - Так.
О, ні-ні.
Ви були б здивовані.
У коледжі в мене було стільки хлопців.
Я крутила ними як хотіла.
У мене було багато...
Таке я не люблю робити.
Ніхто не любить.
Я роблю тільки те, що мені подобається.
Я мастурбую.
Щодня.
Бо це мені підходить.
І займаєтеся сексом із гостями...
Так, це мені теж дуже підходить.
Але ви одружені, чи не так?
- Правда? Це так? - Так.
І як у вас це все виходить?
З вашим містером Чарлі
і з ким ви там ще...
Легко. Взимку я живу тут,
а літо ми з чоловіком проводимо на фермі.
- І ваш чоловік не проти? - Ні, мій чоловік.
- Що? - Ми можемо потиснути руки?
Чи я повинна розповісти своєму чоловікові про це? А ви?
Про що ви говорите?
Наші тіла торкнулися. Невеличкий інтим.
Я вас благаю.
А що? До чого ця абсурдність?
Якщо ці наші дві частини тіла торкнулися, нічого страшного.
Бо це дуже...
А інші частини тіла - то вже ні.
Ні.
Тіла торкаються особливими частинами.
- Так, вони особливі. - Боже мій.
Що ж тепер робити? Боженька на небі гнівається,
- тому шлюб треба розірвати. - Ні, все не так.
Особливі частини потерлися.
Це забобони.
Власне, це не так.
Наприклад, від рукостискання діти не народжуються, правда?
- Будь ласка. - Що ж.
- Від сексу не завжди бувають діти. - Я знаю.
І секс не потрібен, щоб народити дитину, так?
Авжеж, але...
То, може, перейдемо далі?
Просто я хочу сказати, що в стосунках,
мені здається, треба говорити однією мовою.
Це як історія,
і ви обидва маєте бути героями цієї історії.
Здається, я створюю власну історію.
Авжеж, так. Але...
Я щаслива.
А ви щасливі?
Так.
Добре.
Так.
Тоді вас влаштовує ваша історія,
а мене - моя.
- Гаразд. - Так?
Так?
Так, я сказала «так».
Я сказала «так». Так-так.
- Добре. - Так.
Мені трохи боляче.
Містер Чарлі - тварина.
Добре, ми приїхали.
Я не можу сидіти.
Ґульєльмо буде вашим інструктором.
Чекайте, що? Хто буде моїм ким?
Бувайте. Розважайтеся.
Ви готові?
Я не знаю.
Сюди.
Класне місце.
Так. Чому ми тут не зупинилися?
Так. Чудове.
Тобто воно інше.
Не знаю, чи воно краще. Просто інше.
Фінне! Он воно!
Ходімо.
КРАЇНА ЧУДЕС БЕРТИ Й МУРМЛІ МИ - СІМ'Я!
Що ж.
Що ж. Так.
З чого починається навчання?
Чесно, я не знаю. Я не...
З кави.
Гаразд.
Buongiorno.
І вам buongiorno.
Слухайте, Шарлотте дуже швидко назвала ваше ім'я.
- Я не зовсім... - Ґульєльмо.
Дуже просто.
«Ґу» як Ґуґл, «льє» як Мольєр, «мо» як морозиво.
Я...
Можете називати мене Джі.
- Джі. - Так.
Джі.
Хочу, щоб ви знали, я не замовляла на сьогодні інструктора.
Бо я збиралася провести день на самоті.
Бо я досить непогано катаюся.
Чому тільки непогано?
- Ні, я просто... - Адже можна краще, хіба ні?
Так, звичайно, можна краще, ніж непогано.
Гаразд. Бачите цю каву?
Бачу.
Вона непогана. Так.
Нудна. Гаразд?
Потримати?
Так, але...
Так.
Альпійська кава.
Краще.
Так, гадаю, це краще, ніж непогано.
Так.
Добре. Овва.
Набагато краще, ніж непогано.
- Дякую за краще, ніж непогано. - На здоров'я.
Дуже дякую. Та мені вже час.
Гаразд. Послухайте, Біллі.
Я вам скажу ось що.
Так.
Ми трохи покатаємося разом,
а тоді, якщо захочете залишитися сама,
так і буде.
Добре.
Добре, Джі.
Так. Дайте п'ять.
Так.
Фінне, відпусти ті гальма.
Повільно не так весело!
Ти надто близько!
Друже, давай! Твій брат он вже де!
Я попереджав. Наздоганяю!
Тату, припини!
Я йду за тобою!
Я штовхну тебе, добре?
- Ні, не треба! - Що?
Не треба!
Я тебе наздожену, Фінне! Наздожену тебе, чуваче!
- Не треба! - Чуваче, тато в тебе на хвості!
Не треба!
У нас є правила. Штовхатися не можна.
Ні, вибачте.
Знаю, але я його ледве торкнувся.
У них є траса для спуску на тобогані.
Ігрові автомати.
Критий міні-гольф.
Багато прикольного.
Щось зацікавило?
Мені байдуже.
Що сталося?
Не схоже, що тобі хочеться тут бути.
Авжеж, хочеться.
Мені найбільше подобається проводити час із вами.
Правда ж?
Це через гірку?
Гаразд, татка трохи занесло.
Бо таткові було надто весело.
Знаєте що?
Давайте спробуємо закінчити цей день на високій ноті.
А ви виберіть тут що-небудь.
Давайте. Якщо хочете, можна декілька варіантів.
Можна нам просто посидіти перед телевізором у готелі?
Авжеж.
Я не проти.
Так!
Добре!
Як тобі таке?
Було нелегко, чи не так?
Але добре, правда?
О, так.
Як ваші литки?
Я їх добре відчуваю.
- Так? - Так.
Добре.
Може, хочете це зняти?
- Мабуть, так. - Хвилин на 10 чи десь так.
Насправді, мій правий черевик мене вже дістав.
Може пекти тут, так?
Так.
Іноді я можу запропонувати
щось для литок, потерти, наприклад.
Іноді ти це робиш?
Так. Я на цьому знаюся.
Правда?
Так, щоб розслабити напружені м'язи.
Це рекомендують робити.
Та невже?
Ну, якщо рекомендують, то так.
- Авжеж. - Дозволь.
Так.
Вибач, я трохи спітніла.
Це нічого.
У тебе гарні ступні.
Слухай...
Мені цікаво.
Так?
Хто такий Біллі?
Що?
Чому це смішно? Я хочу знати.
Просто це схоже на...
Отже, «хто»? Як на таке відповісти?
Я дуже впевнений в собі,
але не боюся визнавати своїх помилок.
Я надто швидко закохуюся. Дуже довго оговтуюся.
Люблю малювати.
Власне, у мене дуже добре виходить.
Щоправда, я не вмію співати, але це не заважає мені
робити це щодня.
Лижі - це захоплення,
але я насправді оживаю, тільки коли когось треную.
Я живу заради коротких миттєвостей чужого здивування.
А ще я єдина дитина в моєї самотньої мами,
і вона - мій герой.
Це чудово.
Так відповідаю я.
Знаєш,
ти не мусиш розповідати мені про себе, Біллі.
Але мусиш пообіцяти мені.
Що?
Пообіцяй, що не сміятимешся,
якщо хтось захоче зробити це для тебе.
Обіцяю.
Добре.
Дуже дякую.
Вибач. Scusami. Вибач, якщо я...
Не треба вибачатися.
Я зробила саме те, чого хотіла.
Так. А тепер я хочу на лижі.
Так.
- Так. - Добре.
Гаразд.
Але так, для ясності,
якби я захотіла, могла б притиснути тебе до тієї стіни.
Але не хочу і не стану.
Ось що я знаю про себе.
Відповідаючи на попереднє запитання.
Боже мій.
Добре.
Ось де мої рукавиці.
Як минув твій день на самоті?
Чудово. Так.
Класно.
Ми з хлопцями добре розважилися.
Добре.
Чудово покаталися з гірки.
Добре.
Смішно.
Доброго ранку.
- Доброго ранку, тату. - Доброго ранку.
Привіт.
Усі добре виспалися?
Так.
А ми...
Ми просто...
Поки що ми будемо тут.
- Добре. - Так.
Зак написав, що прийде до нас.
Гадаю, Роузі ще спить, тож...
Чудово.
Гарно вам розважитися, хлопці.
Зустрінемося за вечерею?
Може, десь у містечку?
Авжеж.
Я тобі напишу.
Добре.
Супер.
Гаразд.
Добре, народ, розважайтеся.
- Так і зробимо. - Ви теж.
- Бувай. - Бувай.
Бувай.
Гаразд.
Я люблю мопсів. Вони незрівнянні.
Я цього не переживу.
Так!
Слухай,
класно, правда?
Боже! Тільки поглянь на це.
Наче заставка на комп'ютері.
Ми зараз на стоковому знімку.
Зараз мене повинно хвилювати лише одне.
Так.
Тільки один обов'язок.
І це спуск.
- І все. - Так.
- Просто насолоджуйся життям. - Ось і все.
Так.
Кожен день - це все, що в нас є.
- Точно, чуваче. - Правда?
Чорт забирай.
Трясця!
Ідіот!
Я виглядаю нормально?
Гадаю, так.
Не схоже, що в мене струс мозку?
Думаю, ні,
бо тебе не вирвало чи ще щось.
Ні-ні.
Мене не нудило.
Я не повторювався?
Не знаю.
Хіба що ти кілька разів питав, чи виглядаєш нормально.
- І це все? - Так.
Привіт.
- Привіт. - Привіт.
Так.
Моя подруга просто хотіла привітатися.
- Так. - Гаразд.
Їй подобається, як ви тримаєтеся.
- Дуже мило. - Так.
Так, а де...
Так. Це мило.
Боже мій.
Вона каже, ви найпривабливіший чоловік у цьому барі.
Дякую.
Так.
Добре.
Непогано, правда?
Помітила тебе.
Що нам...
Може, пригостити їх напоєм?
Може, піти потеревенити з ними?
Думаю, що я через Роузі...
Ні-ні. Ти правий.
Я й без того отримав більше, ніж заслуговую,
- не хочу цього зіпсувати. - Боже, так, тобі пощастило.
- Це точно. - Так.
Вона змінила моє життя, і мені...
Це чудова новина.
Мені подобається.
Знаєш, ця ідея про переїзд до Європи,
не впевнений, що хочу жити так далеко від сім'ї,
а ще вона впевнена, що не хоче дітей, а я...
Так.
Я не знаю.
Але поки що в нас усе добре.
Овва.
Слухай, мені сподобалося.
Так.
Давно такого не було.
Раніше я непогано фліртував.
Правда?
Так, дуже добре.
У тобі є ця енергетика.
- Правда? - Так.
- Досі? - Так.
- Привіт. - Вітаю знову.
- Вибачте. - Привіт.
То були не ви.
Перепрошую.
То були не ви.
Їй сподобалося, як не ви тримаєтеся.
А він.
Зелений чоловік.
- Так. - Вибачте.
А як вас звуть?
Бувайте.
Так, вона права.
Той хлопець привабливий.
Я можу бути з тобою відвертим, Піте?
Я бачу схожість.
- Ні. - Так.
Та ну. Все гаразд.
Чесно, я в нормі.
Я не засмутився.
Абсолютно.
Хочеш ще покататися?
Ні.
Давай продовжимо пити.
Біллі?
Так?
Привіт! Привіт, народ.
- Привіт. - Як справи?
Так. Ми... Так.
Ти не проти, якщо я...
Так, авжеж. Приєднуйся до нас.
- Мамо. - Що?
Можна ми самі поїдемо?
- Звичайно, якщо хочете. - Так, давай. Так!
Але нагорі почекайте на мене, добре?
- Почекаємо. - Добре.
Тільки поглянь.
Так. Вражає.
Сонце починає сходити.
Як твої справи сьогодні?
Здається, краще.
Я не знаю.
Мені так прикро,
що того вечора вам довелося все це чути.
Знаю, ми ледве знайомі.
Навіщо ти вибачаєшся?
Мені не варто було вплутувати дітей.
Це було нерозумно.
Гаразд, але тобі нема за що вибачатися.
Те, що він зробив, було ганебно.
Так, але
мені не варто було так на нього нападати.
Зараз він страждає.
Сильно. Бо вісім місяців тому помер його тато.
Люди вмирають. Погано, але так буває.
Це не виправдовує того, що він утік як дівчисько.
Ти йому нічим не зобов'язана.
Ти маєш право сердитися.
Дякую.
Я тобі так скажу.
Якби Зак так учинив зі мною, я б дала йому по яйцях,
і він би мене більше не побачив.
Немає проміжних варіантів.
Що ж...
Я не впевнена.
Так і є.
Проміжних варіантів немає.
Скільки тобі?
Тридцять.
Ми вдома.
Так.
Агов, зелений.
Усе нормально.
Козел.
- Привіт. - Привіт.
У тебе все гаразд?
Тобі треба вийти подихати.
Тут повний тухляк.
- Серйозно? - Так.
Добре.
Треба вибиратися звідси. Вже майже 19.00.
Гаразд. Так.
Добре.
- Думаю, час з'їсти піци. - Ні.
- Чи кави випити. - Ні.
Ні. Я маю залишатися голодним,
бо в мене сімейна вечеря. Тож...
Так.
Думаю, перед зустріччю з сім'єю тобі було б непогано щось з'їсти.
Я люблю свою сім'ю.
- Так, знаю. - Ясно?
- Знаю. - Люблю.
Знаю.
Ми з Біллі довго не наважувалися.
Завести дітей.
Тому ходили до репродуктолога.
А потім вирішили,
що якщо наука дозволить, ми станемо батьками.
Як ні, то й нехай.
І наука зробила нас батьками.
Слухай, у тебе чудова сім'я.
Коли втрачаєш когось із батьків, годинник прискорюється.
Хочеш дізнатися свій вік?
Поглянь на своїх дітей.
Вони змінюються щодня.
Так, ми старіємо.
Але не можна забувати про себе.
Таке трапляється.
Думаєш про себе.
Так, знаю.
Слухай, Піте.
Іди сюди.
Піте,
ми знайдемо для тебе каву.
Знаю, я так і сказав.
Правда?
- Так. - Ходімо.
Я тебе тримаю.
Смачно.
А в тебе?
Я не настільки голодна.
Ясно. Ти вже їла?
Бо я не їв, щоб бути голодним.
Тому я голодний.
Гаразд.
Мамо, дай ключ-карту.
Дякую.
Біллі? Біллі, зажди.
Я можу тобі дещо сказати? Будь ласка.
- Слухай, я... - Можна?
Піте, серйозно, це погана ідея.
Ні, я просто...
Зараз для цього не найкращий час.
Будь ласка. Дозволь мені...
Біллі, просто послухай.
Усе було так,
як ти сказала.
Я втік.
Я не знав, як це виправдати.
Я не хотів.
Не те, щоб я цього не бачив.
Я й досі це бачу, Біллі.
І зараз бачу. Як ти на мене дивишся.
І як на мене дивляться наші сини.
Мене це вбиває.
Я боявся, якщо скажу це вголос, тоді це стане правдою.
Я лише егоїстичний боягуз.
Здатний...
Це треба було сказати чотири дні тому, Піте.
Натомість ти зробив з мене повну ідіотку.
Наче то я була винна.
Я не можу зупинити лавину, Біллі.
Ніхто не просить тебе зупиняти лавину. Про що ти?
Я лише хочу, щоб ти хотів пережити лавину з нами.
Доброго ранку.
- Дякую. - Дякую.
Доброго ранку.
Схоже, випало багато снігу.
Поїдемо на верхівку гори?
Спустимося наостанок? Здолаємо «Чудовисько»?
Так, звичайно.
Хороша ідея? Здолати «Чудовисько»?
Звичайно.
Якщо я не зберуся до Швейцарії.
Ненавиджу лижі.
- Це не так. - Фінне.
Ти - не я.
Холодно й тупо.
Ходиш весь час мокрий, і падати боляче.
Якщо хочеш у туалет, то це ціла пригода.
Люди просто дурні.
Люди не дивляться, куди їдуть, і мені постійно страшно за своє життя.
І мені треба в туалет.
Усе гаразд, хлопці.
Усе добре. Ви молодці.
Я з вами.
Знаєте, здається, я накатався.
Давайте закінчувати.
Вип'ємо какао?
- Щоб зігрітися. Що скажете? - Так.
Люба, а ти їдь.
Ми зачекаємо на тебе внизу.
Ходімо, хлопці.
Де вона?
Піте!
Пітере!
Залишайтеся тут.
Тату!
Нікуди не йдіть.
Пітере!
Привіт.
Ти ціла?
Це заради наших хлопців.
Щоб вони побачили тебе таким.
Але що стосується нас,
якщо тобі не подобається, як я на тебе дивлюся,
то покажи мені щось інше.
Покажи мені чоловіка, який насправді хоче бути тут.
Але я хочу.
Ні, я маю на увазі завжди.
Бо якщо ти не в змозі,
тоді можеш сам спускатися з гори.
Ні, я тут.
Назавжди.
А тепер рятуй мене.
Що сталося, мамо?
Так, у тебе все гаразд?
Так. Усе добре.
З нею все гаразд.
Я лижі забула.
Так, добре.
Гаразд.
Будь ласка, хлопці, повільніше.
Обережно!
Гей!
До зустрічі в іншому житті.
Він із тобою розмовляє?
Так, це мій лижний інструктор.
Я не знав, що ти брала уроки.
Я тобі розповідала.
Правда?
Чекай, що?
Хештеґ - не хочу їхати.
- Привіт! - О, привіт!
Хештеґ - не їду.
Боже.
- Мене від цього вже нудить. - Не розумію, що смішного.
- О, народ. - Привіт.
- Безпечної подорожі. - Дякуємо. Вам теж.
Було приємно познайомитися.
Переклад: Руслан Поліщук, Deluxe