Nu ştiu.
- O familie fericită! - Zâmbiţi!
- Mi-ai desfăcut schiul.
Nu-ţi pune chestia pe schiul lui.
O s-o încasezi.
- Mă calci pe schi! - Să fiu jos?
Aşa?
Mai aproape?
- Nu ştiu. - Zâmbiţi!
Ridicaţi braţele. Aşa.
Dumnezeule!
Finn!
- Eşti pe schiul meu. Termină! - Băieţi!
Băieţi! Desparte-i!
Şi ar trebui...
Sunteţi despărţiţi.
Încetează!
Poţi să repeţi?
- Vrea să trec eu jos. - Serios?
Nu. Pete, stai pe loc!
Nu fotografia partea asta. Stai să fim gata.
Staţi drepţi!
- Priviţi spre aparat. - Încerc.
Zâmbiţi!
Spuneţi "Austria"!
Austria!
Vrea să ridicăm beţele.
Vrea să ţinem beţele sus.
Nu ştiu de ce.
AVALANŞĂ-N MARIAJ
E cam înghesuială, nu?
- E animat. - Cred că e din cauza orei.
Aşa cred.
Scuze.
Ai remarcat că nu sunt copii aici?
Nu ţi se pare ciudat?
Poate că au vacanţă în altă perioadă.
Posibil.
Pe aici!
Staţi unde vă pot vedea.
Bună! Mulţumesc. Familia Stanton.
Cui îi scrii?
Lui Zach.
Zach de la muncă?
Da.
De ce îţi scrie? Sunteţi prieteni acum?
Nu, i-am spus de excursia noastră,
iar el şi iubita lui, Rosie,
sunt şi ei în Europa.
- Serios? - În Amsterdam, în clipa asta.
"Hashtag, fără planuri."
Fii serios!
"Hashtag, trăieşte cât mai frumos."
Hashtag, găseşte hashtaguri mai bune.
Da, ai dreptate.
- Hashtag, fără hashtaguri. - Da.
- Hashtag, nu mai pierde timpul. - Nu?
Cu hashtaguri.
Poţi să laşi telefonul?
- Am terminat. - Bine.
- Să ne bucurăm de moment.
Înţeleg.
E cineva?
Hei!
Bună, sunt Charlotte.
Zborul a fost plăcut?
Da, a fost în regulă.
La ce oră aţi ajuns?
Cred că la prânz...
Voiam să schiem înainte să ne cazăm.
Îmi pare rău că nu v-am întâmpinat.
Ce am pentru dv.?
Sunteţi...
- Familia Stanton. - Stanton.
Ştiu.
- Harta staţiunii. - Mulţumesc.
- Cartelele de acces. - Super!
Sunt curioasă. Mai sunt şi alţi copii pe aici?
Nu aici.
În Fiss, la 20 de minute distanţă.
Acolo sunt doar familii.
Dar aici e mai bine. Mai animat.
Ibiza Alpilor.
O să vreţi să petreceţi toată noaptea.
În Europa, ni se pare neigienic să faci saună în costum de baie...
aşa că toată lumea e dezbrăcată.
Nu ne ruşinăm de corpurile noastre.
Poate tu.
Nu, ai un corp frumos. Apreciază-l!
Bine. Da.
Aşa o să fac.
Amândoi.
Da. Fără îndoială.
- Bine. - O să-l apreciem.
Vă sunt prietenă, ja?
Vreţi să fim prieteni?
Sigur.
Atunci, suntem prieteni.
Minunat!
Bine.
Scuze.
Mulţumim.
Mulţumim mult.
Puneţi-vă echipamentul de schi la uscat.
Potoliţi-vă, băieţi!
Puneţi-vă lucrurile în sertare.
Doare!
Ştii ce?
Faptul că dorm într-un pat îngust e un dezastru.
Dragule!
Nu. Am terminat.
Zach îmi tot scria.
Întreba despre Ischgl, unde stăm...
Nu vrem să vină încoace cu vacanţa lor fără planuri, nu, Pete?
Nu.
De asta am vrut să închei discuţia.
Bine.
Uite!
Am găsit fesul tatălui meu.
Am vrut să-l port pe pârtie.
Nu se poate!
Să simt că e aici, cu noi.
Ce drăguţ!
Îmi place.
Da.
Iartă-mă dacă am fost, ştii tu...
Pentru asta am venit. Nu?
Da.
E bine pentru noi toţi.
În regulă.
- Ar trebui să ne oprim, nu? - Da.
- Da? - Da.
Gata.
Bine.
Gata. Serios.
O să vrem să mâncăm un mic dejun generos dimineaţă.
Da.
- Da. - Bine.
Mă duc să fac duş.
Foarte bine.
Bine.
Cioc-cioc.
Ce e?
Cum adică?
Ce e?
Mă dezbrac.
A spus să ne apreciem corpurile.
Ştiam că o să profiţi de asta.
Da. Ca să nu ne pierdem.
Bine gândit, nu?
Nu mai era mare lucru la papetărie,
în afară de abţibildurile astea de şcoală,
care n-o să-i prea încânte pe băieţi.
Aşa e.
N-o să fie fericiţi.
O să porţi fesul sub cască, nu?
Da.
- Da. - Sub cască.
Băieţi, plecăm în cinci minute!
Strângeţi-vă lucrurile!
Bine.
Mai încet, Finn!
Opreşte-te!
Trebuie să-i aştepţi şi pe ceilalţi, bine?
Bine.
Doamne!
Se prosteşte.
Sincer, e doar o fază. Trebuie să îl ignori.
Ştiu.
Cu cât faci mai mult caz...
- Cu cât îi dăm mai multă atenţie... - Da.
- Cu atât va deveni mai important. - Exact.
- Înţeleg. - Exact.
Nu pot să cred!
Bravo, Em. Eşti ca o rachetă.
Uite ce zic eu.
Ar trebui să mâncăm nişte supă acum,
apoi mâncăm nişte pateuri delicioase la 16.00.
Şi tot o să ne fie foame la cină.
Nu e un plan bun?
Am putea să schiem pe Fiară după prânz.
- Eu vreau, tată. - Da.
Nu e aşa greu. E pârtie neagră pe hartă, dar de fapt e roşie.
Serios?
Albastră în America.
Da. Mai multe pârtii negre sunt albastre în America. Roşii în Europa.
Zic că sunt negre pentru prestigiu.
Unde ai auzit asta?
Ştiu eu. Da.
O să fie bine. Te descurci.
Hai să găsim nişte zăpadă proaspătă!
Şi ne antrenăm pentru...
Rodeo?
Nu, Pete. Pentru...
E o avalanşă controlată.
Da.
E în regulă, Pete?
Da, e bine.
Mamă?
Mamă!
Pete?
Sunteţi bine?
A fost... Nu-i aşa?
O nebunie.
Da.
Oamenii ăia râd.
E toată lumea teafără?
Salut!
- Aşa... - Facem noi curat.
Cu ce pot să vă servesc?
Eu vreau supă.
Da.
Luăm pateuri mai târziu?
Sigur.
Deocamdată, doar supă.
Da.
Mulţumesc.
Opreşte-te!
Te rog! Uită-te ce faci!
E în regulă.
Nu e. Puteai să-mi striveşti fiul.
Eşti bine?
Da.
- Te rog! - Ce se întâmplă?
Se opresc şi nu lovesc.
Ce s-a întâmplat?
Să mergem!
Haide!
E în regulă.
Vrei să te ajut cu ghetele?
Nu.
Ce-a fost asta? Nu înţeleg.
Nu se uita şi a împins raftul spre el.
Te simţi bine?
Da.
E bine.
M-a speriat.
Eşti drăguţă.
Mulţumesc.
Crezi că ai putea...
Eu tocmai...
- Da. - Da.
- Bine. - Da.
- E aglomerat. - Uau!
Nu vrei să vorbim despre...
Prietenii mei buni!
Cred că vrea să...
Nu. Doar ne face cu mâna. Bună!
Nu, ne cheamă la ea.
- Bine. - Într-un fel.
Inventăm o scuză.
Nu accept niciun refuz!
Bine.
Am fi nesimţiţi s-o respingem.
- Suntem cu ea. - Bine.
- Femeia în alb. - Ba nu.
- Da. - Vin alb şi whisky.
- Mulţumesc mult. - Perfect!
Mai adu-ne un rând.
- Eu nu mai vreau. - Unul e suficient.
- Mulţumesc. - Nu, e bine să comandăm acum.
Barul se aglomerează. Ibiza Alpilor.
Da...
- Beau eu, dacă voi nu beţi. - Bine.
Merg la club.
Drăguţ!
Eşti liberă în seara asta?
Ai destul timp liber.
Sigur. Prind câte o sculă când am chef.
Minunat...
E bine să ai timp.
Avem oaspeţi.
- Charlie. - Bună!
Bună!
- Bună! - Bună!
- Prietenii mei, Billie... - Eu sunt Billie.
- Soţia mea. Salut! - Şi Pete.
Chiar vorbeam despre tine.
Doar de bine, sper.
- Sigur. - Da.
Ce spunea?
N-a intrat în amănunte.
Te admiră mult.
- Da, chestii pozitive. - Da.
Am spus că pot să prind o sculă când vreau.
Asta...
Da. Asta a zis.
Da.
Nu, credeam că...
Credeam...
Glumeam!
De ce? Credeai că ne căsătorim?
Nu! Doamne, nu!
Bine.
Nu credeam că ne căsătorim, dar...
am avut o zi frumoasă azi...
Vreau să plecăm.
Doar...
Vă cunoaşteţi de...
Eu... De aici.
Am venit duminică, ea mi-a arătat locurile.
Da, dar înveţi repede.
Repede.
Aţi avut o zi bună pe munte?
A fost o zi excelentă, cu condiţii grozave.
O adevărată experienţă alpină.
- Da. - De fapt...
era să murim într-o avalanşă.
Poftim?
- Dar a fost super. - Billie.
A fost fantastic.
Stai puţin! A fost un moment neplăcut.
A fost o avalanşă!
Dumnezeule!
Băga-mi-aş!
- Nu, a fost... - Da.
O clipă, a părut periculos.
Stai puţin!
O clipă foarte lungă a părut incredibil de periculos.
- Serios. - Bine.
Apoi a trecut şi era în regulă.
Eram toţi teferi.
Copiii erau foarte speriaţi.
Normal.
Fără îndoială.
Pete, ce au văzut a fost...
Înfricoşător pentru ei. Desigur.
Da.
Dar noi suntem aici, ei sunt sus, se uită la un film.
Se distrează.
Şi...
emoţional vorbind, am îndurat multe în ultimul timp.
Tata a murit acum opt luni.
Da.
- Se mai întâmplă. - Ce păcat!
A fost greu.
Aşa că am venit aici.
De asta suntem aici.
Să ne bucurăm de locul ăsta.
- Bine. - Pentru locul ăsta!
- Pentru locul ăsta!
Tata a fost agent turistic 30 de ani.
Dar n-a fost plecat nicăieri.
Cunoştinţele lui despre lume se bazau doar pe cercetări.
Când s-a pensionat împreună cu un bun prieten,
au primit un set senzaţional de pahare sculptate.
Avea un raft special pentru ele, le-a pus acolo
şi nu le dădea jos nici când veneam noi în vizită.
Nu ştiu pentru ce le păstra.
Poate pentru nimic.
Dar m-am întâlnit cu Hughie când am fost la înmormântare.
- Prietenul tatălui său. - Da.
Bine.
Am ţinut un toast pentru tata cu aceleaşi pahare
care erau la Hughie.
După aceea, le-a pus în maşina de spălat vase.
L-am întrebat: "Le foloseşti în fiecare zi?"
Ştiţi ce a spus?
"Fiecare zi e tot ce avem."
Da.
Foarte profund!
Pentru mine...
azi a fost azi.
Pentru ziua de azi!
Azi!
Da.
Chiar şi aşa, ar trebui să faceţi un raport la biroul de siguranţă.
Da. Măcar să vă liniştiţi.
Excelentă idee!
Asta vreau să fac.
- Da. - Nu?
- Bună idee! - Da.
- Băieţi!
Vrem să facem o plângere.
Da?
A fost o avalanşă care...
Care a stârnit panică ieri.
Da, avalanşa controlată de la Zwölferkopf.
Spuneţi că a fost controlată, dar trebuie să ştiţi
că oamenii s-au speriat rău.
Dar nimeni nu era în pericol, nu?
Nu putem şti sigur.
Vă spun eu.
Nimeni nu era în pericol.
Foarte bine. Ce veste bună!
E foarte util să auzim asta.
Da, trebuie să spun...
Nu înţeleg de ce nu au fost afişate avertismente nicăieri.
- A fost un avertisment. - Ce? Unde?
Era postat în lifturi, telecabine, recepţii, restaurante, magazine...
baruri, automate, toalete.
Nu ştiu ce să zic. Noi n-am văzut niciunul.
Păi...
Nu am dreptate?
Poate...
Doamne! Se poate să fi văzut ceva
legat de condiţiile de zăpadă.
Da, erau peste tot.
Deci l-ai văzut?
Erau multe...
Eu am văzut doar un afiş.
Era...
Stai puţin!
Nu, ce vreau să spun...
- Ce vrei să spui? - Îţi zic.
Ce vrei să spui?
Cu avertisment sau fără,
văzut sau nu,
vrem să recunoaşteţi că a fost o acţiune de mântuială.
A fost o acţiune perfectă.
Ba nu.
- Ba da. - Ba nu!
Nu poţi să-mi spui că aşa trebuia să se întâmple.
- Ba exact aşa. - Ba nu!
Zăpada a umplut farfuriile.
Uite ce cred eu că nu pricepi.
Era un eveniment important pentru familia noastră.
Şi nu vreau să ajungem la măsuri juridice.
- Nu vreau. - Billie.
- Nu vreau... - Ştiu, dar...
Spun ce nu vreau.
Nu suntem în America, unde vă daţi în judecată că e cafeaua fierbinte.
Du-te naibii! Sunt avocată.
Bine. Ne-aţi auzit plângerea.
Cineva trebuie s-o audă.
Mulţumim pentru timpul acordat.
Eu nu vă mulţumesc pentru timpul acordat.
Cu siguranţă.
- Mă descurc. - Bine.
Ce nesimţit!
Da.
Cine e nesimţit?
Omul care cică ar fi responsabilul.
El.
Da, mare nesimţit.
Ai tu...
Da.
- Aşa? - Aşa vrei s-o faci.
Asta e!
Cât de mult îţi place să călătoreşti cu mine?
Atât de mult.
Mamă.
Ce e?
Doamne!
Pete?
Ce? Bine.
- Doamne! - Să-l trezesc pe Em?
Da.
Şi nu te mai uita la oameni cum dorm. Nu-mi place.
Trebuie să plecăm.
Unde mergem?
Mergem pe alt munte?
Nu, facem ceva mai tare.
Tata vă face o surpriză.
Ar trebui să iau ceva de la bufet.
Dar e târziu.
Mor de foame.
Nu, iau nişte fructe.
Nu, ne descurcăm.
Tată! Maşina!
Poţi deschide portbagajul?
Am ajuns. Scuze.
Familia Stanton?
- Da, noi suntem. - Bună!
Tocmai voiau să decoleze.
Scuze. Am dormit prea mult.
Haide, repede!
Mergem la schi cu elicopterul. Cât de tare e?
Super!
Tata vă răsfaţă. Tata s-a gândit la asta.
Mi-e foame.
Când ajungem pe zăpada proaspătă, o să uiţi de foame.
Poate au un baton cu proteine.
Aveţi batoane?
Da, avem centură de siguranţă.
Poftim?
Ar trebui să urcăm. Vă rog!
Se va face un instructaj?
Da! Pe drum!
Vă rog, veniţi!
Unde mi-e mănuşa?
Adică plecăm, pur şi simplu?
Nu primim mai multe informaţii?
Cum ar fi?
O să aflăm totul la bord!
- Mamă! - Ce e?
Nu-mi găsesc mănuşa!
De ce eşti atât de prost?
Nu. Veniţi încoace!
Veniţi!
Ce nu facem noi?
Nu jignim oamenii.
Ce ai de spus, Finn?
Îmi pare rău.
Bravo, Finn!
Stai, Pete! Nu-i spune bravo.
Priveşte-l în ochi şi vorbeşte clar,
ca să te audă şi să te înţeleagă.
Îmi pare rău!
- Să mergem! - A spus-o.
Te rog!
Chiar trebuie să plecăm.
Vremea se poate schimba!
Bine. Dar îi lipseşte o mănuşă.
Stai puţin! Cum să se schimbe?
Haide!
Fiecare zi e tot ce avem.
Înţeleg, dar el n-are o mănuşă.
Ne lipseşte o mănuşă,
iar ea a spus că se va schimba vremea.
Trebuie să aibă o mănuşă de rezervă.
Aveţi?
Nu ştiu! Veniţi! Vă rog!
Trebuie să aibă mănuşi de rezervă!
Tocmai a spus că nu ştie.
Ia una de la tine.
- Poftim? Dar mi-ar fi mie frig. - Bine.
Îi dau eu una.
O să-i zboare din mână! Nu-i vine.
Aveţi mănuşi de rezervă?
Batoane cu proteine?
Billie, am dat două mii pe chestia asta!
- Ştiu foarte bine. - Să mergem!
Hai să ne distrăm!
Hai!
Poftim? Nu!
Pete, stai!
Nu ne întoarce spatele!
Ne lipsesc mănuşi!
Copiii mor de foame!
Şi vremea o să se schimbe!
Urcaţi în maşină!
Vrei să te ajut, mamă?
Nu, mulţumesc.
Sigur?
E în regulă!
Treceţi în maşină!
În maşină!
Uite mănuşa, scumpule.
Bine.
Mai avem restul după-amiezei.
Ce vreţi să facem?
Mergem la plajă?
Dacă mâncăm repede, mai avem o oră...
o oră şi jumătate pe munte.
Cred că ne ajunge pe ziua de azi.
O să ne odihnim.
Putem să stăm la foc, să facem popcorn.
Mai târziu, puteţi să vă uitaţi la un film,
să ne relaxăm şi noi împreună.
Îmi place ideea asta.
Şi mie.
- Mi se pare inteligentă. - Da.
Fructe.
Mâncaţi fructe, vă rog!
Aş putea face ceva, dar mi-e milă de mama.
Bine, îmi pare rău.
Nu mă iubeşti?
Suntem în tren! În Austria...
Super! Veniţi la cină diseară?
Sigur? E în regulă?
Bineînţeles. Billie ar vrea să vă vadă.
Adică au apărut din senin?
Nu, erau în apropiere şi au sunat.
Au sunat din întâmplare?
Billie, au sunat.
Când au sunat?
- Când? - Da. Când?
Când eram la baie.
Îl ştii pe Zach.
Nu. Nu-l ştiu.
Nu-l cunosc bine.
Nu cum îţi cunoşti tu amicul de la serviciu.
Şi pe femeie n-o cunosc deloc.
Îmi pare rău. Nu ştiam ce să spun la telefon.
Putem să vă ajutăm?
- Nu, staţi jos! - Ne descurcăm.
Relaxaţi-vă!
Sper că le plac morcovii şi biscuiţii.
Îmi pare rău, trebuia...
Dar acum nu poţi face nimic.
- Bine. - Bună!
Ce bine arată!
Da?
Bine.
Povestiţi-ne despre călătoria asta.
Din câte ne amintim...
a fost senzaţională.
Din câte am văzut, aşa e.
A fost spectaculoasă.
Am vizitat trei ţări în patru zile.
Marţi dimineaţă mâncam ştrudel în Düsseldorf,
iar după-amiază eram pe malul Rinului, în Franţa.
Doamne! Uau!
E posibil să fi consumat nişte ciupercuţe
într-una sau în toate zilele astea.
Sună ciudat când o spun?
- Nu, mi-a plăcut cum ai spus-o. - "Ciupercuţe"?
Par poliţist?
- Ciupercuţele. - Ciupercuţe.
- Doar ciupercuţe. - Am mâncat ciupercuţe.
Aţi mâncat ciupercuţe?
- Da. - Am mâncat.
Am înţeles.
Cred că ideea excursiei
e să ies din zona mea de confort,
şi să mă iau după Rosie,
aşa că asta am făcut
şi am abandonat toate...
- Nu abandonat. Extins. - Extins.
- Da. - Scuze. Am extins.
Şi-a extins lumea. E ceva pozitiv.
- Bine. - Da.
Da.
Ştiţi cum simţurile orbilor se intensifică?
- Da. - Da.
Aşa e când sunt cu Rosie. Dar fără să fiu orb.
Iubitule!
Serios.
Îi spun Rosie Cuceritoarea.
Aşa e.
Şi îmi face bine, tu mă ştii, Pete.
Da.
În mod normal vreau hoteluri şi...
- Room-service, cearşafuri imaculate. - Da.
Da, da...
La micul dejun mă întreb: "Unde luăm cina?"
Înainte de culcare, mă gândesc:
"Mâine ar trebui să luăm micul dejun tot acolo,
"pentru că au chestia care-mi place."
- Experimentăm cu lucruri noi. - Mulţumesc.
E un loc în care îi face bine să trăiască.
Trebuie să trăieşti acolo.
Nu plec nicăieri.
Am găsit în celălalt dorinţa de a ne împărtăşi viaţa într-un anumit fel.
E vorba de călătorii, aventuri.
Nu ne vedem având copii,
suntem doar noi trăind împreună.
Hashtag, fără planuri.
Ne place asta.
E ideea lui Rosie. E tare la hashtaguri.
- Mulţumesc. - Tu le-ai creat.
- Da. - Da.
Şi suntem aici tocmai pentru că nu ne facem planuri.
Nu ştiam ce vom face azi,
iar tu mi-ai scris şi am venit.
Nici n-avem bilete de întoarcere!
Cine ştie ce urmează?
Dar ştiţi cât de cât, nu?
Luni trebuie să fii la serviciu.
Corect?
- Nu, sigur. - Da, o să luăm bilete.
Trebuie să prezint un spaţiu comercial în Cambridge, la 8.30...
Da.
Voi aţi avut zile reuşite de schi?
Da, e bine.
Tare!
Am avut un moment mai stresant.
Dar am trecut peste el şi ne distrăm de minune.
Doamne!
Ce s-a întâmplat?
A fost un eveniment pe care l-am depăşit.
- Da. - Atât.
- E bine să le depăşeşti. - Exact.
Acum e bine. N-a fost mare lucru.
A fost mare lucru.
Nu. Bine. Da.
- M-am exprimat greşit. - A fost mare lucru!
Da.
Eram pe terasa unui restaurant,
când s-a auzit o bubuitură uriaşă.
Deodată, un perete de zăpadă a luat-o la vale de pe munte,
nu părea să se oprească.
Părea că ne va ucide.
O clipă.
Nu! În niciun caz.
Pentru că şi alţii au simţit acelaşi lucru.
S-au ridicat, au ţipat.
Şi eu am ţipat.
Copiii ţipau.
Pentru că simţeam că s-a terminat. Că o să murim.
Şi m-am uitat la Pete...
care sărise în picioare şi-şi luase telefonul.
Dispăruse.
Pete a fugit. Ne-a abandonat.
În mintea lui,
ne-a lăsat acolo să fim îngropaţi,
pentru că el putea să scape,
iar noi eram prea departe.
Eram în celălalt capăt al...
Nu ştiu.
Mi-am cuprins copiii cu braţele
şi am aşteptat.
Aşteptam să murim împreună.
Iertaţi-mă!
În fine, momentul a trecut,
eram teafără.
Copiii nu mai ţipau.
Ne-am dat seama că suntem bine.
Şi Pete se întoarce...
şi comandă supă.
Aşa că...
Ce dramatic!
Da.
Dar cred...
Cred că într-o asemenea situaţie...
Cred că intervine instinctul de supravieţuire.
Nu, Pete?
N-ai timp să te gândeşti, e un reflex.
Când un castravete-de-mare percepe o ameninţare,
îşi elimină rapid toate organele prin rect.
Cum să pot să fug?
- Poftim? - În clăpari?
Cum e posibil aşa ceva?
Tu poţi să fugi în clăpari?
Poftim?
Zach, poţi să fugi în clăpari?
- Nu e recomandabil. - Bine.
Ai ţopăit.
Ai plecat repejor.
Nu, ai spus că am fugit.
Rosie, poţi alerga în clăpari?
Nu foarte bine, dar...
Bum! Exact!
Dar nu mi-aş fi lăsat familia să moară.
Asta e "bum, exact"!
Nici eu. Şi n-am făcut asta.
Dar ea spune că ai făcut-o.
Pentru că aşa a fost.
Dă-o în mă-sa, Billie! De ce...
Nu v-am lăsat să fiţi îngropaţi.
- Nu ştiu. - Eu ştiu.
Eram acolo, am altă părere.
Spune-mi, Pete, ce s-a întâmplat diferit?
Te rog!
- Venea zăpada. - Da.
Aproape ca o avalanşă.
Acum nici nu mai e avalanşă!
Am verificat din priviri dacă sunteţi bine,
iar când am fost sigur că sunteţi în siguranţă, am fugit după ajutoare.
Stai puţin! N-are logică.
Ştiai că suntem bine, aşa că te-ai dus după ajutoare?
Ce?
S-a întâmplat rapid. Eram ameţit.
Da. Instinctul de supravieţuire.
Dar am verificat, să mă asigur că sunteţi bine,
apoi m-am dus după ajutoare.
Nu aşa a fost, Peter.
Eu pot să accept versiunea ta.
Tu de ce nu o accepţi pe a mea?
Pentru că a mea e reală, nu cretină.
- Nu erai acolo, cu mine! - Aşa e!
Ai dreptate. Eram la masă, cu copiii noştri.
Îmi place că mă obligi să spun
că a fost cum spui tu.
Bine.
Pete, în multe ocazii,
oamenii implicaţi în accidente auto
reţin greşit evenimentele.
- Încetează cu teoriile, Zach! - Scuze.
Băga-mi-aş!
Veniţi un pic.
Scuze. Avem o întrebare.
Billie, nu face asta.
- Ba da. - Nu.
Puteţi să spuneţi... Vorbeam cu prietenii noştri
despre acel prânz, vă amintiţi?
Şi venea avalanşa...
Puteţi să povestiţi ce s-a întâmplat apoi?
Pot să spună.
Ca să terminăm povestea. Ei voiau să afle.
Pot să spună, nu, Pete?
Sigur că da.
Adevărul.
Tata a fugit.
Finn?
Asta crezi şi tu că s-a întâmplat?
Bine.
În regulă. Mulţumesc.
Puteţi să vă duceţi la comedia voastră.
Ce copii minunaţi!
E posibil să-i fi traumatizat.
Eu i-am traumatizat?
Nu vrei decât să ai dreptate.
Nu, vreau să aflăm adevărul.
Vrei să ai dreptate.
Felicitări, ai câştigat! Ai dreptate.
Aplaudaţi-o pe Billie!
Pete?
Ţi-ai părăsit familia!
În privinţa asta am dreptate.
Azi vreau să fiu singură.
Bine.
Tu şi băieţii puteţi pleca într-o aventură.
Bine.
Poate ne întâlnim pe munte.
Am văzut un fluturaş pentru un tobogan pe şine.
Băieţilor le-ar plăcea.
E la staţiunea pentru familii
aflată la 20 de minute distanţă.
Foarte bine.
- Sigur. - Grozav!
Îţi clăteşti ochii?
Bună!
Nu, doar...
Unde ţi-e echipa?
Azi o să fiu singură.
Bine.
O aventură.
Doar pentru tine.
Da. Aventură.
Distracţie. Doar pentru tine.
Da. Distracţie.
Vrei distracţie?
Da.
Distracţie.
Bine.
Vino!
Coada e aici.
Nu, tu nu trebuie să aştepţi.
Scuze.
Da.
Bine. Îţi mulţumesc încă o dată pentru ajutor.
Vrei aventură?
Acum? Distracţie?
Da. Toate astea.
Vii şi tu?
Da, vin cu tine.
Minunat!
Mai am o întrebare.
Bine.
Ai avut experienţe sexuale variate în viaţă?
Poftim?
Ai avut experienţe sexuale variate?
Nu. Nu voiam să repeţi întrebarea.
Suntem într-un spaţiu public. Zic şi eu...
La vârsta asta nu ştiu engleză.
Treci direct la subiect, nu?
Îmi pare rău, nu-mi place să bat câmpii mereu.
Da, te înţeleg.
Nici mie nu-mi place să bat câmpii.
- Mi se pare că tu... - Ce?
Nu ţi-ai prea făcut de cap.
- Eu? - Da.
Nu, nu.
Ai fi surprinsă să afli!
În facultate am avut mulţi iubiţi.
M-am destrăbălat.
Am avut parte de destule...
Nu-mi place să fac asta.
Nimănui nu-i place.
Eu fac doar ce-mi place.
Mă masturbez.
În fiecare zi.
Pentru că o fac pentru mine.
Şi când faci sex cu clienţi...
E foarte pentru mine.
Dar eşti căsătorită. Nu?
- Eşti măritată? - Da.
Şi cum poţi să faci toate astea?
Cu dl Charlie
şi cu ce indivizi mai...
E uşor. Petrec iernile aici,
iar vara eu şi soţul meu stăm la fermă.
- Şi soţul tău acceptă asta? - Soţul meu...
- Ce? - Putem să dăm mâna?
Să-i povestesc asta soţului meu? Tu ai face-o?
Cum adică?
Ne-am atins. A fost ceva intim.
Fii serioasă!
De ce? Ce-i cu absurditatea asta?
Când ni se ating părţile astea nu e mare lucru.
Pentru că e...
Dar alte părţi n-au voie.
Nu.
Se ating părţile speciale.
- Da, sunt speciale. - Doamne!
Ce ne facem? Dumnezeu e furios în ceruri,
- ...căsnicia s-a sfârşit. - Nu asta.
S-au frecat părţile speciale.
E o superstiţie.
Ba nu.
Nu faci copii dând mâna cu cineva.
- Te rog! - Ei bine...
- Sexul nu duce obligatoriu la copii. - Ştiu.
Şi poţi face copii fără sex.
Sigur, dar...
Putem să ne vedem de ale noastre?
Dar într-o relaţie
trebuie să fiţi pe aceeaşi lungime de undă.
E ca o poveste,
trebuie să fiţi în aceeaşi poveste.
Eu îmi scriu propria poveste.
Sigur. Dar...
Sunt fericită.
Tu eşti?
Da.
Bine.
Da.
Eşti fericită cu povestea ta,
eu sunt fericită cu a mea.
- Bine. - Da?
Da?
Da, am spus "da".
Am spus. Da.
- Bine. - Da.
Mă doare un pic.
Dl Charlie e un animal.
Ce bine, am ajuns!
Nu pot să stau jos.
Guglielmo va fi instructorul tău.
Poftim? Cine va fi ce?
Pa! Distracţie plăcută!
Eşti gata?
Nu ştiu.
Vino!
Locul ăsta e bestial!
Da, de ce nu stăm aici?
Da, e drăguţ.
E diferit.
Nu ştiu dacă e mai bine, dar e diferit.
Finn! Uite!
Haide!
FEERIA BERTAS ŞI MURMLIS SUNTEM O FAMILIE!
Deci...
Da.
Primul element al instructajului e...
Habar n-am.
Cafeaua.
Bine.
Buongiorno.
Buongiorno şi ţie.
Charlotte ţi-a spus numele repede.
- N-am apucat... - Guglielmo.
E foarte simplu.
"Gu", ca la Google, "gli" ca la ie, "elmo" ca emo.
Eu...
Spune-mi G.
- G. - Da.
G.
Ca să fie limpede, nu am cerut instructor.
Voiam să fiu singură.
Sunt bunicică pe schiuri.
De ce să te mulţumeşti cu atât?
- Nu... - Există mai bine decât bunicică.
Sigur că da.
Bine. Vezi cafeaua asta?
Da.
E bunicică.
Plictisitoare.
S-o ţin?
Da. Dar...
Da.
Cafea alpină.
E mai bună.
E mai bună decât bunicică.
Da.
Bine.
Mult mai bună!
- Mersi pentru mai bună decât bunicică. - Cu plăcere.
Apreciez gestul. Acum o să plec.
Stai, Billie!
Am o idee.
Bine.
Schiem un pic împreună,
apoi, dacă vrei să te dai singură,
asta faci.
Bine.
Bine, G.
Bate palma!
Da.
Finn, mai lasă frâna!
Nu e distractiv dacă mergi încet.
Eşti prea aproape!
Haide! Fratele tău e departe în faţă.
Te-am avertizat! Vin!
Tată, opreşte-te!
Vin după tine!
O să te împing.
- Nu! - Poftim?
Nu!
Te prind, Finn!
- Nu! - Tata e aproape, frate!
Nu!
Avem reguli. Nu aveţi voie să loviţi.
Nu. Îmi pare rău.
Ştiu, dar abia l-am atins.
Au pârtie de sănii.
Sală de jocuri.
Minigolf în interior.
Multe chestii tari.
Vă atrage ceva?
Nu-mi pasă.
Ce se întâmplă?
Nu pari că ai vrea să fii aici.
Ba sigur că vreau.
Îmi place la culme să stau cu voi.
Nu?
E vorba de tobogan?
Bine, tata a fost dat afară de pe tobogan.
Pentru că se distra prea mult.
Ştiţi ce?
Hai să încercăm să încheiem frumos ziua.
Alegeţi voi ceva de aici.
Haide! Putem face mai multe lucruri.
Avem voie cu electronice la hotel?
Sigur.
Îmi place asta.
Da!
Foarte bine!
Ce zici de asta?
A fost greu.
Dar plăcut, nu?
Da.
Cum îţi sunt gambele?
Le simt din plin.
- Da? - Da.
Bine.
Vrei să le scoţi?
- Da. - Vreo zece minute.
Clăparul drept mă înnebuneşte.
Te arde aici, nu?
Da.
Uneori le fac oamenilor
un masaj la gambe.
Faci asta uneori?
Da, mai fac asta.
Da?
Da. Ca să relaxez muşchii.
E recomandat.
Serios?
Dacă e recomandat, da.
- Sigur. - Dă-mi voie!
Da.
Scuze, sunt transpirată.
Nu-i nimic.
Ai picioare frumoase.
Deci...
Sunt curios.
Da?
Cine e Billie?
Poftim?
De ce e aiurea? Vreau să ştiu.
Sună un pic...
"Cine"? Cum să răspund?
Eu sunt foarte încrezător,
dar nu mă tem să recunosc când greşesc.
Mă îndrăgostesc prea repede. Mă vindec prea greu.
Şi îmi place să pictez.
Chiar sunt un pictor foarte bun.
Dar nu am voce, însă asta nu mă împiedică
să cânt zilnic.
Schiul e o pasiune,
dar îmi hrănesc sufletul învăţându-i pe alţii.
Să văd cum oamenii se surprind... Trăiesc pentru clipele astea.
Şi sunt unicul copil al unei mame singure
care e eroina mea.
Ce drăguţ!
Aşa răspund eu.
Ştii...
nu e obligatoriu să-mi spui cine eşti, Billie.
Dar trebuie să-mi promiţi ceva.
Ce?
Promite-mi că nu ţi se va părea aiurea
dacă cineva va fi interesat de tine.
Promit!
Bine.
Mulţumesc mult.
Îmi pare rău. Iartă-mă dacă...
Nu-mi cere iertare.
Am făcut exact ce-mi doream.
Da. Şi acum vreau să schiez.
Da.
- Da. - Bine.
Bine.
Dar, ca să fie limpede,
dacă voiam, ţi-o trăgeam de zburai prin peretele ăla.
Dar nu vreau şi n-o s-o fac.
Ştiu asta despre mine.
Ca să-ţi răspund la întrebarea anterioară.
Doamne!
Sunt bine.
Uite mănuşile mele.
Cum a fost ziua de singurătate?
A fost super!
Excelent.
Eu şi băieţii ne-am distrat.
Bine.
Ne-am dat pe tobogan.
Foarte bine.
E amuzant.
Bună dimineaţa!
- Bună dimineaţa, tată! - Bună dimineaţa!
Bună!
Aţi dormit bine?
Da.
O să...
Noi...
O să facem asta deocamdată.
- Bine. - Da.
Zach mi-a scris că vine cu noi.
Cred că Rosie doarme mai mult.
Foarte bine.
Distracţie plăcută!
Ne vedem la cină?
Poate în oraş?
Sigur.
Îţi dau un mesaj.
Bine.
Super!
În regulă.
Distracţie plăcută!
- Sigur. - Şi ţie.
- Pa! - Pa!
Pa!
Bine.
Şi mie îmi plac mopşii. Sunt cei mai tari.
N-o să-mi revin.
Da!
Adică...
nu e minunat?
Doamne! Uite!
Parcă e un screensaver.
Suntem într-o felicitare acum.
Am o singură grijă în clipa asta.
Bine.
Am doar o obligaţie.
Să cobor.
- Atât. - Da.
- Trăieşte cât mai frumos. - Da.
Da.
Fiecare zi e tot ce avem.
- Da, băga-mi-aş! - Nu?
Exact!
Rahat!
Idiotule!
Par teafăr?
Da. Aşa cred.
Nu crezi că am o comoţie?
Nu cred...
pentru că n-ai vomitat.
Nu.
Nu mi-a fost greaţă.
M-am repetat?
Nu ştiu.
M-ai întrebat de câteva ori dacă pari teafăr.
- Dar atât? - Da.
Bună!
- Bună! - Bună!
Da.
Prietena mea voia să te salute.
- Da. - Bine.
Îi place atitudinea ta.
- E foarte amabilă. - Da.
Da, unde...
Da. Drăguţ!
Doamne!
Crede că eşti cel mai îngrijit bărbat din barul ăsta.
Mulţumesc.
Da.
Bine.
Asta e bine, nu?
Ia uită-te la tine!
Ce...
Să le comandăm ceva de băut?
Mergem să vorbim cu ele?
Eu sunt cu Rosie...
Nu, nu. Sigur.
Deja sunt cu cineva mai bun decât mine
- ...şi nu vreau să stric ce am. - A o relaţie reuşită.
- Sigur. - Da.
Mi-a schimbat viaţa şi îmi place...
Mă bucur să aud asta.
Îmi place.
Ideea de a ne muta în Europa...
Nu ştiu dacă vreau să fiu atât de departe de familie,
iar ea e hotărâtă că nu vrea copii, dar eu...
Da.
Nu ştiu.
Dar deocamdată e în regulă.
Nu mă deranjează deloc.
Da.
A trecut ceva vreme.
Eram bun la flirtat.
Serios?
Foarte bun!
Ai o anume energie...
- Da? - Da.
- Încă o am? - Da.
- Bună! - Bună!
- Scuze. - Bună!
Nu era vorba despre tine.
Poftim?
Nu era vorba despre tine.
Nu atitudinea ta îi plăcea.
Ci a lui.
A bărbatului în verde.
- Da. - Scuze.
Cum te cheamă?
Pa!
Da, are dreptate.
Tipul ăla e o partidă bună.
Pot să fiu sincer cu tine, Pete?
Există o asemănare între voi.
- Nu. - Ba da.
Termină! Nu-i nevoie.
Sincer, mă simt bine.
Foarte bine!
Foarte, foarte bine.
Mai vrei să schiem?
Nu.
Hai să bem.
Billie?
Da?
Bună!
- Bună! - Urcaţi?
Da.
Pot să...
Sigur. Vino cu noi!
- Mamă. - Da?
Putem să ne ducem singuri?
- Sigur, dacă vreţi. - Hai să mergem!
Dar mă aşteptaţi în vârf?
- Da. - Bine.
Uite!
Senzaţional!
Începe să se vadă soarele.
Cum te simţi azi?
Mai bine, cred.
Nu ştiu.
Îmi pare rău
că a trebuit să vedeţi scena aia.
Abia ne cunoscuserăm.
De ce-mi ceri tu iertare?
N-ar fi trebuit să implic copiii.
N-a fost un gest înţelept.
Bine, dar nu ai de ce să-mi ceri scuze.
Ce a făcut el a fost mizerabil.
Da, dar...
N-ar fi trebuit să-l atac aşa.
Acum suferă.
Mult. Tatăl lui a murit acum opt luni.
Oamenii mor. Se întâmplă. E de rahat.
Dar asta nu e o scuză ca să fugă ca un fătălău.
Nu-i datorezi nimic.
Ai dreptul să fii furioasă.
Mulţumesc.
O să-ţi spun ceva.
Dacă Zach mi-ar face asta, i-aş trage un şut în boaşe
şi nu m-ar mai vedea niciodată.
E foarte clar.
Da...
Nu sunt sigură.
Ba este.
E foarte clar.
Câţi ani ai?
Treizeci.
Am ajuns acasă.
Da.
Tipule în verde!
Mă descurc.
Dobitocule!
- Salut! - Salut!
Te simţi bine?
Trebuie să iei aer.
E pustiu aici.
- Da? - Da.
Bine.
Să mergem! E aproape ora 19.00.
Uşor...
Bine.
- E timpul să luăm o pizza. - Nu.
- Sau o cafea. - Nu.
Nu. Trebuie să-mi păstrez foamea
pentru cina cu familia. Aşa că...
Da.
Înainte să mergi la familie, ar fi bine să mănânci ceva.
Îmi iubesc familia.
- Ştiu. - Bine?
- Ştiu. - Îi iubesc.
Ştiu.
Eu şi Billie nu ne-am gândit s-o facem multă vreme.
Să avem copii.
Am făcut chestia cu fertilitatea.
Şi apoi am spus...
dacă ştiinţa vrea să fim părinţi, o să fim părinţi.
Dacă nu, asta e.
Şi ştiinţa ne-a făcut părinţi.
Ai o familie frumoasă.
Când pierzi un părinte, începi să te temi mai mult.
Vrei să ştii cât de bătrân eşti?
Uită-te la copiii tăi!
Se schimbă în fiecare zi.
Da, îmbătrânim.
Dar nu poţi să uiţi de tine.
Se întâmplă.
Te gândeşti la tine.
Da, ştiu.
Pete.
Vino încoace!
Pete...
hai să bei o cafea.
Ştiu. Asta am zis şi eu.
Nu?
- Da. - Haide!
Te susţin eu.
Delicios!
A ta?
Nu mi-e foame.
Bine. Ai mâncat?
Eu n-am mâncat ca să nu-mi stric foamea.
Aşa că mi-e foame.
Bine.
Mamă, cartela!
Mulţumesc.
Billie? Opreşte-te!
Pot să spun ceva? Te rog.
- Eu... - Pot?
Pete, nu e o idee bună.
Nu...
Nu e o idee bună să purtăm discuţia asta acum.
Te rog! Dă-mi voie...
Billie, ascultă-mă!
S-a întâmplat
cum ai spus tu.
Am fugit.
N-am ştiut cum să mă judec.
Nu voiam s-o fac.
Mi-am dat seama.
Şi tot văd, Billie.
Văd cum mă priveşti.
Cum mă privesc fiii noştri.
Şi urăsc asta.
Mă temeam că, dacă o spun cu voce tare, o să devină adevărat.
Sunt un laş egoist.
Capabil de...
Asta trebuia să spui acum patru zile.
Dar tu m-ai făcut să mă simt o proastă.
De parcă ar fi fost vina mea.
Nu pot opri o avalanşă!
Nu ţi-a cerut nimeni asta. Ce tot spui?
Vreau doar să-ţi doreşti să supravieţuieşti cu noi.
Bună dimineaţa!
- Mulţumesc. - Mulţumesc.
Bună dimineaţa!
Se pare că a dat zăpada peste noi.
Mergem în vârful pârtiei?
Pentru o ultimă coborâre? Să învingem Fiara?
Sigur.
Ce zici? Învingem Fiara?
Sigur.
Asta dacă nu vreau să merg în Elveţia.
Urăsc schiul.
- Ba nu-l urăşte. - Finn.
Nu eşti în corpul meu.
E frig, e o prostie.
Eşti mereu ud, te doare când cazi.
Dacă vrei să mergi la baie, durează o veşnicie.
Oamenii sunt proşti.
Nu se uită pe unde merg, aşa că te temi mereu că o să mori.
Şi trebuie să merg la baie.
E în regulă.
E în regulă. Nu-i nimic.
Sunt aici.
Cred că m-am săturat de schiat.
Eu zic să ne oprim.
Bem o cacao caldă?
- Să ne încălzim? - Da.
Tu du-te!
Te aşteptăm jos.
Hai, băieţi!
Unde e?
Pete!
Peter!
Staţi aici.
Tată!
Staţi aici!
Peter!
Hei!
Eşti bine?
Fac asta pentru băieţii noştri.
Pentru cum te văd ei.
Dar, în privinţa noastră,
dacă nu-ţi place cum te privesc,
arată-mi ceva diferit.
Arată-mi pe cineva care vrea cu adevărat să fie cu mine.
Dar vreau!
Nu, la bine şi la rău, Pete.
Pentru că, dacă nu poţi,
coboară singur de pe munte.
Nu, sunt alături de tine.
La bine şi la rău.
Acum salvează-mă!
Ce s-a întâmplat, mamă?
Ai păţit ceva?
Sunt bine.
E teafără.
Mi-am uitat schiurile.
Bine.
Încet, vă rog!
Atenţie!
Ne vom întâlni în altă viaţă.
Cu tine vorbeşte?
Da, e instructorul meu de schi.
Nu ştiam că ai luat lecţii.
Ba da, ţi-am zis.
Da?
Poftim?
Hashtag, refuzăm să plecăm.
- Bună! - Bună!
Hashtag, nu plecăm.
Doamne!
- M-am săturat de faza asta. - Nu ştiu de ce le place.
- Prieteni... - Bună!
- Drum bun! - Şi vouă.
Mi-a făcut plăcere.
Traducere şi adaptare Robert Ciubotaru