Mit tudom én.
- Eine boldog család! - Mosoly!
- Mosolyog! - Lehúztad a lécemet!
Ne oda tedd azt az izét!
Ebből a végén...
- A lécemen állsz! - Az alján?
Így?
Közelebb?
- Nem tudom. - Mosoly!
Kezeket fel! Így! Igaz?
Hé!
Jézusom!
Finn!
- Rajta állsz! - Srácok!
Oké, szedjük szét őket.
És akkor én...
Szét vagytok szedve.
Elég már!
Megismételné?
- Menjek alulra? - Ez komoly?
Nem, Pete, maradj!
Ezt ne vegye! Majd ha megvagyunk.
Húzzátok ki magatokat!
- A kamerába! - Oké.
Mosolyogjatok!
Mondjuk, hogy "Ausztria!"
Ausztria!
Botokat fel, azt akarja.
Már megint azt akarja.
Nem is tudom.
LEJTMENET
Nagy a nyüzsi, mi?
- Mi az hogy! - Ilyenkor ez a normális.
Szerintem is.
Bocs!
Drágám, az megvan, hogy itt nincsenek gyerekek?
Valahol azért fura, nem?
Talán máskor van az iskolai szünet.
Ja, az lehet.
Erre!
Srácok, maradjatok szem előtt!
Üdv! Köszönöm. Stanton névre.
Kinek írsz?
Zach-nek.
A kollégádnak?
Aha.
Miért ír neked? Barátok vagytok?
Nem. Meséltem neki az útról,
és kiderült, hogy a csajával
éppen Európában vannak ők is.
- Na ne! - Most pont Amszterdamban.
"#tök_spontán."
Ne már!
"#élj_ahogy_bírsz".
#jobb_szlogen_kéne.
Ja, jogos.
- #hagyd_a_tagelést! - Ja.
- #csak _időpocséklás. - Ugye?
Persze hashtagként.
Tedd el a telefont!
- Máris! - Remek.
- Oké. - Élvezzük az ittlétet, jó?
Fogom.
Halló!
Hahó!
Üdv, Charlotte vagyok.
Jól utaztak?
Igen, kösz.
Mikor érkeztek?
Délben, ha jól...
Fel akartunk menni a hegyre mielőtt...
Nos, sajnos nem lehettem ott.
Lássuk, mink van maguknak!
Maguk a...
- Stantonék. - Stanton.
Tudom én azt.
- Térkép. - Köszönjük.
- Kulcskártya. - Remek.
Egy kérdésem lenne azért: vannak még itt gyerekek?
Nem, itt nincsenek.
Fiss városában igen. Percre úgy 20 innen.
A családok ott vannak.
De itt jobb. Nagyobb az élet.
Az Alpok Ibizája.
Buli egész éjjel!
Errefelé úgy tartják, a fürdőruha nem higiénikus a szaunában,
szóval mindenki pucér.
Európában nem szégyelljük a testünket.
A magáét nem is.
A maga teste is jó. Ünnepelje!
Oké. Persze.
Feltétlenül.
Mindketten.
Ja, hogyne. Egyértelmű.
- Helyes. - Ünnep lesz.
Én a barátjuk vagyok, ja?
Akar a barátom lenni?
Hát persze.
Akkor azok vagyunk.
Remek. Csodás.
Oké.
Bocs!
Köszönjük!
Nagyon kösz.
Srácok, akasszátok fel a sícuccot, hadd száradjon!
Elég ebből!
A többi cucc mehet a fiókokba!
Ez fáj!
Hát, hallod,
ezek ketten egy franciaágyban... Katasztrófa lesz.
Drágám!
Befejeztem, tényleg.
Zach nem állt le.
Ischglről kérdezett, a szállásról...
De ugye nem azt várjuk, hogy spontán itt teremjenek?
Nem, dehogyis!
Ezért akartam befejezni.
Helyes.
Nézd csak!
Apám sapkája.
Gondoltam ebben síelek majd.
Kizárt.
Hogy velünk legyen.
Ez tök kedves.
Imádom.
Ja.
Bocs, ha mostanság...
Ezért jöttünk, nem?
De.
Mindenkinek jót tesz majd.
Utolsó.
- Le kell állnunk, ugye? - Le.
- Igen? - Ja.
Végeztem.
Na jó.
De most komolyan!
Holnap gigantikus reggelit akarok.
Igen.
- Ennyi volt. - Ja.
Lezuhanyzok, jó?
Rendben.
És kész.
Kipp-kopp.
Mi az?
Mi az? Hogy érted?
Mit csinálsz?
Vetkőzöm.
Azt mondták, ünnepeljük a testünket.
Sejtettem, hogy ez bevésődik.
Így mindig látni fogjuk, ki hol van.
Előrelátás.
A kínálat viszont elég silány volt,
sulis matricák és kalap.
A srácok nem fognak neki örülni.
Az igaz.
Ettől nem jönnek lázba.
Azt a sapkát a sisak alá gondoltad, ugye?
Aha. Persze.
- Akkor jó. - Alá.
Srácok, még öt perc!
Szedjétek össze magatokat!
Oké!
Lassíts, Finn!
Hé! Állj!
Be kell várni a többieket.
Oké.
Ó, ne már!
Rájátszik, te is tudod.
Majd elmúlik ez a korszak is. Hagyd!
Értem én.
Minél nagyobb feneket...
Minél több figyelmet...
- Csak a lovat adjuk alá. - Ne adjuk!
- Oké, vettem. - Helyes.
Esküszöm, szívat minket.
Ez az, Em! Mint egy rakéta!
Oké, család, megmondom, mire jutottam.
Arra, hogy most csak levest együnk...
és majd délután eszünk abból a finom péksüteményből.
Vacsorára pont megéhezünk.
Jó terv?
Ebéd után lejöhetnék a Vadállaton.
- Mindenképpen, apa. - Ja.
Feketének írják, de szerintem csak piros szintű.
Komolyan?
Ami nálunk a kék.
Ja. A feketék között sok amerikai kék van. Ami itt vörös.
Presztízsből feketézik őket.
Ezt honnan veszed?
Tudom, és kész.
Menni fog neked is.
Mi lenne, ha inkább keresnénk szűz havat?
És akkor gyakorolhatnánk a...
A rodeóra?
Nem, Pete, hanem...
Azta!
Irányított lavina.
Aha.
Ez oké, Pete?
Aha, szerintem igen.
Anya?
Anya!
Pete?
Jól van? Semmi gond?
Nem semmi, mi?
Ez azért... Szóval...
Állati volt.
Ja.
Azok meg röhögnek.
Mindenki jól van?
Ó, üdv!
- Tessék. - Letakarítom, jó?
Mit hozhatok?
A leves mellett döntöttünk.
Igen.
Péksütemény később, igaz?
Aha.
Most csak levest kérünk.
Igen.
Köszönöm.
Hé, hé, hé!
Állj!
Hallja?
Figyeljen már oda!
Nincs gáz, oké?
Nem oké. Baja eshetett volna a fiamnak.
Jól vagy?
Aha.
- Kérem, ne! - Mi ez az egész?
Nem üt nagyot.
Mi történt?
Hagyjuk!
Nem ér annyit.
Minden rendben.
Segítsek levenni a bakancsot?
Ne.
Mi volt ez? Nem értem.
Nem figyelt oda, és rátolta a polcot.
Jól vagy?
Aha.
Jól van.
Csak megijedtem.
Csinos vagy.
Kösz.
Nem mennél...
Mert én itt...
- Persze. - Kösz.
Oké.
- De zsúfolt! - Hűha!
Nem akarsz mondani valamit...
Hahó!
Jóbarátok!
Szerintem azt akarja...
Nem, nem, csak integet.
Most kajakra hívogat.
- Oké. - Mondhatni.
Kimentjük magunkat.
A nemet nem fogadom el!
Oké.
Most már tuskóság lenne.
- Vele vagyunk. - Oké.
- A fehér ruhással. - Nem is!
- Végre! - Fehér bor és scotch.
- Nagyon köszönjük. - Tökéletes.
Kérek még egy kört!
- Ó, nem, kösz. - Egy is elég lesz.
- Köszi. - Most kell rendelni.
Később itt őrület lesz. Az Alpok Ibizája.
Ja, tényleg.
- Iszok maga helyett is. - Oké.
Megyek bulizni.
Király.
Szabad este?
Sok ilyen van?
Pont elég, hogy kifogjak egy farkat magamnak.
Remek.
Hasznosan töltött idő.
Vendégeink vannak?
- Charlie! - Helló.
Üdv!
- Helló! - Üdv!
- Ők a barátaim, Billie... - Örvendek.
- A nejem. - És Pete.
Pont rólad beszéltem.
Csupa jót, remélem.
- Persze. - Ja.
Mit mondott pontosan?
Pár szót csak. Én...
Rajong magáért.
- Ja, csupa jót. - Aha.
Azt mondtam, elég időm van, hogy kifogjak egy farkat magamnak.
Ez...
Igen, ezt mondta. Ja.
Valóban.
Csak arra gondoltam...
Azt hittem...
Csak vicceltem!
Tán azt hitted, hozzád megyek?
Nem! Istenem, dehogyis!
Oké.
Dehogy hittem. Csak azt, hogy...
olyan remek volt ez a nap...
Menni kéne.
Én csak...
Honnan is ismerik egymást?
Nos, én... Itt ismerkedtünk meg.
Egy vasárnap érkeztem, ő mutatta meg a fontosabb dolgokat.
Gyorsan tanultál.
Gyorsan hát.
Jó volt a hegyen ma?
Remek nap. Tökéletes feltételek.
Igazi alpesi nap.
- Ja. - Kis híján
mind odavesztünk egy lavinában.
Hogy?
De ja, remek nap volt.
Fantasztikus.
Egy pillanat. Szóval, volt egy ijesztő pillanat.
Egy lavina volt.
Jézusom!
Jézus fasza!
- Jaj már, volt... - Pontosan.
Volt egy neccesebbnek tűnő pillanat.
Egy pillanat!
Egy jó hosszú pillanaton át tűnt nagyon is neccesnek.
- Komolyan. - Oké.
Aztán vége lett, és mindenki jól van.
Az egész család.
A srácok nagyon megijedtek.
Persze,
ezt nem vitatom.
Amit láttak, Pete, az...
Ijesztő volt. Abszolút.
Igen.
De mi itt vacsizunk, ők meg fent tévéznek.
Mindenki elvan.
Én azt mondanám,
hogy érzelmileg elég megterhelő időszakon vagyunk túl.
Apám nyolc hónapja ment el.
Igen.
- Előfordul. - Sajnálatos.
Sok volt.
Ideutaztunk hát.
És ezért vagyunk itt.
És legyünk is. Itt.
- Oké. - Az ittlétre!
Apám harminc éven át volt utazási ügynök.
Nem igazán utazott.
Amit a világról tudott, azt olvasta.
Amikor nyugdíjba ment, egy jóbarátjával együtt...
kaptak egy csodás pohárkészletet.
Egy külön polcon tartotta,
és még a mi kedvünkért sem vette le.
Gőzöm sincs, mire tartogatta.
Lehet, semmire.
De amikor hazamentem a temetésre, találkoztam Hughie-val.
- Az apja barátja. - Értjük.
Oké.
Ittunk egyet apa emlékére ugyanabból a készletből,
mert Hughie-nál is volt egy.
És utána simán betoszta a mosogatógépe.
Kérdeztem, hogy mindennapos használatban van-e,
mire ezt felelte:
"Nekünk csak a mindennapok maradtak."
Bizony.
Erős. Mély.
Szóval, nekem...
ma ma volt.
A mára!
Mára!
Ja.
Ettől még jelenteni kéne.
Megnyugtató lenne.
Remek ötlet.
Ezt akarom tenni.
- Helyes. - Ugye?
- Remek ötlet. - Ja.
- Nos? - Jövünk.
Szóval panaszt tennénk.
Hallgatom.
Volt ez a lavina, amit mi...
Ami riadalmat keltett tegnap.
Az irányított lavina a Zwölferkopfról.
Na ja, maguk szerint irányított volt, de nem árt tudniuk,
hogy sokan nagyon kiakadtak.
Senkinek nem esett baja.
Ezt mondjuk mi nem tudjuk.
Most mondom.
Mindenki biztonságban volt.
Remek. Jó hír, tényleg.
Sokat segít, hogy mondja.
Én azért csak megkérdem,
miért nem szóltak erről előre.
- Ki volt plakátolva. - Mi? Hol?
Lifteknél, gondoláknál, szállodákban, éttermekben, üzletekben...
kocsmákban, italautomatákon és a budiban.
Erre nem tudok reagálni, mert egyet sem láttam.
Nos...
Nem így van?
Lehet...
Én lehet, hogy láttam valami papírt
a hóhelyzetről.
Igen. Tele volt velük a környék.
Azaz láttad?
Rengeteg minden...
Egyet láttam.
Volt egy...
Na várj!
Amire kilyukadnék...
Mire lyukadnál ki?
Mire lyukadna ki?
Ha volt figyelmeztetés, ha nem...
ha láttam, ha nem...
csak szeretném, ha elismernék, hogy ezt elbaltázták.
Ezt tökéletesen levezényeltük.
Nem, nem igaz.
- De. - Nem!
Most azzal etet, hogy ennek így kellett történnie?
- Pontosan. - Dehogyis!
A hó beborította a tányérokat!
A hó beborította a tányérokat.
Megmondom én, mit nem érzékel ebből.
Azt, hogy ez bazi fontos esemény volt a családunk szempontjából.
És uram, higgye el, nem akarom jogi útra terelni a dolgot.
- Tényleg nem. - Billie?
- Nem akarom... - Tudom...
Azt mondom, amit nem akarok.
Ez nem Amerika, ahol a forró kávé miatt is perelhet.
Kapja be! Ügyvéd vagyok.
Nos, a panaszunkat hallották.
Valakinek meg kell hallgatnia.
Köszönjük.
Én nem köszönöm.
Az tuti.
- Fel tudom venni. - Oké.
Mekkora gyökér volt!
Ja.
Ki a gyökér?
Az a fickó, aki elméletileg a főnök.
Ő bizony.
Ótvaros nagy gyökér.
Van még...
Ja.
- Így? - Így akarod.
Tessék.
Mennyire szeretsz velem utazni?
Ennyire.
Anya!
Mi az?
Jesszus!
Pete!
Mi az? Jó, oké.
- Jesszusom! - Keltsem Emet?
Aha!
És ne bámulj álmomban! A frászt hozod rám.
Mennünk kell.
Hová megyünk?
Egy másik hegyre?
Nem, annál jobb lesz.
Egy igazi apás meglepetés.
Bemegyek, hozok valami kaját a büféből.
Késésben vagyunk.
Éhen halok!
Hozok gyümölcsöt, jó?
Ne, felesleges.
Apa! Itt a kocsi!
Kinyitná a hátulját?
Megjöttünk! Bocs!
Stantonék?
- Bizony! - Üdv!
Már majdnem felszálltak.
Sajnálom, elaludtunk.
Gyerünk, srácok, menjünk!
Helisízünk! Menő, mi?
Állati!
Ugye? Apa ötlete. Apa gondolta ki.
Nagyon éhes vagyok!
Ahogy felérünk a szűzhóra, nem fog érdekelni.
Lehet van náluk proteinszelet, vagy hasonló.
Van maguknál szelet?
Igen, szeles, de majd becsatoljuk.
Mi van?
Indulnunk kell!
Nincs eligazítás?
De, majd útközben!
Kérem, jöjjenek!
Hol a kesztyűm?
Máris felszállunk?
Nem kéne előtte mondaniuk pár szót?
Mármint?
Majd a fedélzeten, jó?
- Anya! - Mi van?
Nincs meg a kesztyűm!
Mert sík hülye vagy!
Hé!
Nem! Egy pillanat!
Gyertek ide!
Mit nem csinálunk soha?
Nem csúfolunk senkit.
Mit mondunk ilyenkor, Finn?
Sajnálom.
Úgy bizony, Finn.
Egy pillanat. Nem így kell.
Nézz a szemébe, és ismételd el érthetően...
hogy rendesen hallja.
Sajnálom!
- Mennünk kell! - Indulás!
Kérem!
Fel kell szállnunk!
Az idő megváltozhat!
De nincs meg a kesztyűje!
Hogy mondta? Megváltozik?
Gyerünk már!
Nekünk csak a mindennapok maradtak!
Az lehet, Pete, de nincs meg a kesztyűje.
Nincs meg a kesztyű,
és időváltozásról van szó.
Csak van náluk egy kesztyű!
Van kesztyű maguknál?
Mit tudom én! Jöjjenek már!
Biztos van nekik!
Azt mondja, mit tudja ő!
Odaadod a tiédet!
- Mi? Hogy megfázzak? - Oké!
Vigye az enyémet!
El fogja hagyni! Túl nagy rá!
Van egy felesleges kesztyűjük?
Van maguknál?
Energiaszelet?
Ez két rongyomba került, Billie!
- Pontosan tudom, Pete! - Gyerünk!
Érezzük már jól magunkat!
Gyertek!
Mi? Ne!
Pete, állj!
Ne hagyj itt minket!
Nincs meg a kesztyűje!
A gyerekek éheznek!
És az időjárás is megváltozik!
Szálljatok be!
Segítsünk, anya?
Ne, kösz!
Tuti?
Semmi gáz!
Szálljatok be!
Az autóba!
Jé, a kesztyűd!
Oké.
Nos, a délután még nem ment pocsékba.
Kinek, mihez lenne kedve?
Tengerparthoz.
Kaja után marad egy...
másfél óránk a hegyen.
Szerintem hagyjuk ezt a mai napot.
Kuckózzunk be délutánra.
Ülünk a tűz mellett és popcornt eszünk.
Aztán a srácok megnéznek egy filmet,
mi ketten meg beszélgetünk.
Remek ötlet.
Szerintem is.
- Bölcs dolog. - Ja.
Gyümölcs!
Srácok, egyetek gyümit!
Volna egy húzásom, de sajnálom anyát.
Na jó, bocs!
Hát nem szeretsz?
Ausztriában vonatozunk!
Állati! Vacsora ma este?
Tuti? Nem zavarunk?
Dehogy. Billie tökre szeretne találkozni veletek!
Szóval, csak úgy itt teremtek?
Nem. A közelben voltak, és felhívtak.
Csak úgy?
Igen, Billie.
Mikor volt ez a hívás?
- Mikor? - Aha.
Amikor a mosdóban voltam.
Tudod, milyen Zach.
Nem, nem tudom.
Csak felületesen ismerem Zach-et.
Nem úgy mint te, hiszen a te kollégád.
A nőt meg pláne nem ismerem.
Sajnálom, nem tudtam, mit mondjak.
- Segítsünk? - Sziasztok!
- Ne, maradjatok. - Megoldjuk.
Ja, maradjatok csak.
Remélem szeretik a ropit meg a répát!
Bocs, szólnom...
De nem szóltál.
Itt is vagyunk.
Nagyon jól néz ki.
Komolyan?
Nos,
hadd halljunk csak a kalandról!
Nos, amire emlékszem,
az állati menő!
Amit láttam, ja.
Meglehetősen intenzív.
Négy nap alatt letudtunk három országot.
Kedden reggel még Düsseldorfban réteseztünk, délután már
a Rajna mentén sétáltunk Franciaországban.
Azta! Nem semmi.
Akadt egy kis gombi is...
valamelyik nap, vagy mindegyiken...
Nem fura, ha én mondom?
- Nem, imádom. - "Gombi"?
Mint egy besúgó?
- Kalap úr. - Gombi.
- Az a jó. - Szóval, begombáztunk.
Szóval begombáztatok.
- Be hát. - Mint atom.
Oké, vettem.
Az út lényege nekem...
hogy kilépjek a komfortzónámból,
és kövessem Rosie-t...
és ezt is tettem,
ezzel feladva minden...
- Nem feladva. Szélesítve. - Szélesítve.
- Ja. - Szóval szélesítve...
A látókörét. Full pozitív.
Mint a vakok, akiknek az érzékszervei sokkal intenzívebben működnek.
- Aha. - Ja.
Rosie-val lenni ilyen. És megvakulnom sem kellett.
Bébi!
Komolyan gondolom.
Rosie, a Rendkívüli.
Így nevez.
Jót tett nekem, Pete, hiszen ismersz.
Az biztos.
Mi számított? A hotel,
- a szobaszervíz, a friss lepedő. - Ja.
Ja.
A reggelinél a vacsorát terveztem,
lefekvés előtt azon agyaltam,
hogy ugyanoda megyek reggelizni,
mert ott van abból a kajából, amit szeretek.
- Most új dolgokat próbálunk. - Köszi.
Nagyon jót tesz neki.
Éld az életet!
Én ugyan ki nem szállok!
Mindketten egyformán akarjuk megosztani az életünket.
Utazás és kaland. Ez a prioritás.
Nem látjuk magunka szülőként,
úgyhogy magunknak élünk.
#tök_spontán.
Imádjuk.
Rosie mestere a tagelésnek.
- Kösz. - De tényleg.
A #tök_spontán hozott ide minket.
Gőzünk sem volt, hol lyukadunk ki,
amikor jött az SMS tőled, és tessék.
Még csak visszajegyünk sincs!
Ki tudja, mit hoz a jövő?
Mondjuk azt speciel tudod, nem?
Hétfőn dolgozni mész.
Ugye?
- Nem, azaz ja, hogyne. - Veszünk jegyet.
Fél kilenckor már van egy kuncsaft...
Ja.
És ti? Jókat síeltek?
Aha, király minden.
Helyes.
Oké, volt egy nyugtalanító mozzanat is.
De túl vagyunk rajta, és remekül szórakozunk.
Jézusom!
Mi történt?
Egy esemény, amit átéltünk.
- Ennyi? - Ennyi.
- Az jó. Átélni dolgokat. - Pontosan.
Semmiség volt.
Nem semmiség volt!
Nem? Oké. Jó, legyen.
- Nem jó szó rá. - Nem hát.
Jó.
Egy étterem teraszán ültünk...
hallottunk egy hatalmas robbanást.
Hirtelen egy hófal indult meg a hegyről felénk...
és nem úgy tűnt, hogy meg akarna állni.
Hanem úgy, hogy meghalunk.
Egy pillanatig úgy tűnt.
Nem! Frászt egy pillanatig!
Mások is pont így éreztek!
Felpattantak. Sikoltottak.
Én is!
A gyerekek is!
Úgy éreztem, vége. Hogy meghalunk.
És akkor odanéztem Pete-re...
aki felugrott, megragadta a telefonját,
és elinalt.
Elfutott. Otthagyta a családját.
Gondolom az játszódott le benne,
hogy minket úgyis betemet a lavina...
de ő még megúszhatja...
mi meg túl messze voltunk.
Az asztal túlsó oldalán ültünk.
Nem is tudom.
Szóval átöleltem a gyerekeket...
és csak vártunk.
A halált, közösen.
Elnézést.
Aztán elmúlt ez a pillanat,
és hála Istennek éltünk.
A srácok már nem sikítottak.
Minden rendben, nem haltunk meg.
Erre megjelenik Pete...
leül, és levest rendel magának.
Szóval...
Ez kemény.
Ja.
Szerintem...
egy ilyen helyzetben...
beindul a túlélési ösztön.
Igaz, Pete?
Nincs idő végigsakkozni. Reflex.
Ha a tengeri uborka veszélyben érzi magát,
a belső szerveit kilöki magából a vastagbelén keresztül.
Hogy rohanhattam volna el?
- Mi? - Síbakancs volt rajtam.
Hogy lehetséges az?
Tudsz futni síbakancsban?
Most mi van?
Zach, neked menne?
- Nem tanácsos. - Ó, ne már!
Akkor eltrappoltál.
Vagy fürgén távoztál.
Nem. Te futást mondtál.
Rosie, tudsz rohanni síbakancsban?
Nem túl jól, de...
Bumm, tessék!
Viszont nem hagynám magára a családom.
Itt a bumm, tessék!
Én sem hagynám. Nem is hagytam.
Billie szerint igen.
Mert magunkra hagyott.
Billie, a jó életbe már! Minek...
Dehogy hagytalak hátra meghalni!
- Én már nem tudom. - Én igen!
Másképp láttam az egészet.
Igen, Pete? Mondd el akkor, hogy láttad!
Kérlek!
- Jött a hófal. - Stimt.
Majdnem, mint egy lavina.
Ja, hogy már nem is volt lavina?
Lecsekkoltalak benneteket vizuálisan,
és amint biztos volt, hogy jól vagytok, segítségért futottam.
Egy pillanat! Ennek semmi értelme!
Tudtad, hogy kutya bajunk, és segítségért mentél?
Hogy mit?
Rém gyorsan történt minden. Megzavarodtam.
Érthető. A túlélő ösztön.
De megnéztem, hogy jól vagytok-e,
és csak utána mentem segítségért
Nem ez történt, Peter!
Elfogadom a te verziódat.
Miért nem fogadod el az enyémet?
Mert az enyém nem totál idiótaság, hanem az igazság.
- Nem voltál ott velem! - Nem hát.
Mert én az asztal mögött voltam a két gyerekünkkel!
Tényleg nagyszerű, hogy rám kényszeríted
a te valóságodat.
Hát jó.
Szóval egy csomószor van az,
hogy egy autóbaleset résztvevői
rosszul emlékeznek a részletekre.
- Zach, ne mosdasd már! - Bocs.
Faszom!
Gyertek ki egy kicsit!
Bocs, csak egy kérdés:
Billie, ezt ne!
- De. - Ne!
Nyugodtan elmondhatjátok. Beszélgettünk a barátainkkal
arról a napról, amikor a teraszon ebédeltünk.
Megvan? És megindult a lavina...
elmondjátok, mi történt utána?
Mondják csak el.
A történekhez kell, és szeretnék tudni.
Beszélhetnek róla, ugye, Pete?
Persze.
Az igazat!
Apa elszaladt.
Finn?
Szerinted is ez történt?
Oké.
Kösz, srácok.
És most folytassátok a vígjátékot!
Remek gyerekek.
Tudod te, mekkora trauma ez?
Én traumatizáltam őket?
Az a lényeg, hogy igazad legyen.
Csak szerettem volna tisztázni.
A lényeg, hogy igazad legyen.
Szóval, gratula Billie, te nyertél. Igazad van.
Faszom, mindenki tapsolja meg Billie-t!
Hé, Pete!
Otthagytad a családodat!
És ebben igazam van!
Szólónapot tartok ma.
Oké.
A srácokkal mehetek kalandozni.
Rendben.
A hegyen még találkozhatunk is.
Láttam egy szórólapot az alpesi sínszánról.
Azt tuti élveznék.
A családi üdülőtelepen van.
Percre úgy 20 innen.
Remek.
Bejön a látvány?
Helló!
Nem, én csak...
Hol a kis csapatod?
Szólóban tolom ma.
Helyes.
Kaland.
Csak neked.
Ja. Kaland.
Móka. Csak neked.
Aha, móka.
Mókázni akarsz?
Aha.
Móka.
Helyes.
Gyere!
Ebbe a sorba kéne beállni.
Neked nem kell sorban állnod.
Bocs!
Ja, persze.
Oké, remek.
Kaland, igaz?
Most azonnal? Móka?
Aha, minden.
Ja, hogy te is jössz.
Hogyne jönnék!
Csodás.
Van még egy dolog, ami érdekel.
Jesszusom! Jöhet.
Változatos szexuális tapasztalatokat szereztél?
Hogy mit?
Változatos szexuális tapasztalatokat?
Nem azért kérdeztem, hogy ismételd.
Nyilvános helyen vagyunk. Csak mondom.
Ebben a korban leszarják az angolt.
Te aztán nem beszélsz mellé sokat.
Bocs, csak nem bírom a kamudumát.
Azt észrevettem.
Én sem, ha már itt tartunk.
- Nekem te kicsit olyan vagy... - Milyen?
mint aki nem sok farkat fogott.
- Én? - Ja.
Nem egészen.
Szerintem meglepődnél.
Egyetemen rengeteg pasim volt.
Kilengtem, mint az inga.
Kijutott másféle jóból is.
Azt én nem szeretem csinálni.
Senki sem szereti.
Én csak azt csinálom, amit szeretek.
Maszturbálok.
Minden nap.
Mert az nekem szól.
Meg a vendégekkel szexelni...
Az nagyon nekem szól.
De férjnél vagy, nem?
- Igaz? Jól tudom? - Jól.
Az hogy működik így?
A Mr. Charlie-kkal...
és a többi pasival, akivel össze...
Sima ügy. Én itt töltöm a teleket,
nyáron meg kettesben vagyunk a farmon.
- A férjednek ez jó? - A férjem, megint a férjem!
- Mi az? - Fogjunk kezet!
Erről be kell számolnom? És neked?
Mire érted?
A testünk összeért. Intim pillanat volt.
Ó, ne már!
Mi ebben az abszurd?
Amikor ez a két testrész érintkezik, az tök oké.
Igen, hiszen...
De a többinek tilos.
Nem!
A különleges testrészek is érintkeznek!
- Igenis, különlegesek. - Jézus Mária!
Mihez kezdjünk most? Isten dühös a mennyben,
- a házasságnak vége. - Azért azt ne.
A különleges testrészek tehetnek róla!
Színtiszta babonaság.
Nem az.
Egy kézfogástól még nem lett senki terhes.
- Jaj, ne már! - Nos?
- Nem kell szex a teherbeeséséhez! - Tudom én azt.
A szex nem a gyerek miatt kell.
Nem hát, de...
Lépjünk tovább inkább!
Úgy értettem, hogy egy jó kapcsolathoz
nem az kell, hogy ugyanazon a lapon legyünk?
Mint egy történet olvasásakor.
Együtt olvassátok, ugyanott tartotok.
Én a saját történetemet írom.
Hát persze. De...
És boldog vagyok.
Te az vagy?
Aha.
Helyes.
Ja.
Akkor boldog vagy a te történeteddel,
ahogy én az enyémmel.
- Aha. - Igen?
Igen?
Igen! Mondtam már.
Igent mondtam! Igen!
- Helyes. - Aha.
Fáj odalent.
Mr. Charlie egy vadállat.
Hála az égnek, felértünk!
Alig tudok ülni.
Nos, Guglielmo lesz az oktatód.
Várj! Mi van? Ki lesz a micsodám?
Szia! Jó mókát!
Készen áll?
Gőzöm sincs.
Erre!
Ez a hely állati jó!
Miért nem itt lakunk?
Ja, elmegy egynek.
Más, azt meg kell adni.
De hogy jobb lenne... Másabb.
Finn! Itt van!
Gyerünk!
BERTA & MURMLI WUNDERLANDJA EGY CSALÁD VAGYUNK!
Nos.
Hát, ja.
Az első lépés mi?
Őszintén szólva, gőzöm sincs.
Kávé!
Oké.
Buongiorno.
Buongiorno magának is.
Charlotte csak elhadarta a nevét.
- Én... - Guglielmo.
Nagyon könnyű.
"Gu", mint Google, "gli" mint gyí, "elmo" mint a játék.
Én...
Szólítson G-nek.
- G? - Ja.
G.
Tisztázzuk az elején: nem kértem mára oktatót.
Szólónapot akartam magamnak.
Elég jól síelek.
Nem vágyna többre?
- Úgy értem... - A "jó"-nál van jobb.
Persze, hogy van.
Nézze. Itt van ez a kávé.
Igen, látom.
Jó kávé.
Uncsi.
Megfogná?
Igen, de...
Ja.
Alpesi kávé.
Jobb.
Értem, ez jobb a jónál, megvan.
Ja.
Még töltünk?
Ez sokkal jobb a jónál.
- Köszönöm a jobb a jónált. - Szívesen.
Örök hála. És most lépek.
Egy pillanat, Billie!
Mondok én valamit.
Oké.
Egy darabon együtt megyünk...
és ha utána is szólózna...
hát szólózzon!
Oké.
Rendben, G!
Egy pacsi?
Igen.
Finn, hahó, engedd fel a féket!
Lassan nem lehet élvezni!
Túl közel vagy!
Mi lesz, öcsi? A tesód elhúzott!
Nos, én szóltam. Itt jön a fater!
Apa, állj!
Elkaplak!
Neked megyek óvatosan, jó?
- Ne! Ne már! - Mi?
Ne!
Elkaplak, Finn! Elkaplak, haver!
- Ne már! - Apád a nyomodban!
Ne!
Vannak szabályok. Például nincs ütközés.
Sajnálom!
Éppen csak eltaláltam.
Van szánkópálya is.
És játékterem.
Fedett minigolf.
Egy csomó jó dolog.
Tetszik valamelyik?
Nekem mindegy.
Most mi van?
Nem tűnsz túl lelkesnek.
Ó, dehogynem.
Szívesebben vagyok veletek, srácok, mint bárkivel.
Elhiszitek?
A szánkó miatt van?
Apát kitiltották, igen.
De azért, mert túl jól érezte magát.
Tudjátok mit?
Legyen jó vége a napnak:
válasszátok ki, mit akartok csinálni.
Csak nyugodtan, akár több dolgot is.
Lehetne tévézni a hotelben?
Persze.
Semmi gond.
Igen!
Jó!
Ehhez mit szól?
Megdolgoztam érte, nem?
De jól esett?
Hát hogyne!
Hogy van a vádlija?
Érzem, hogy van. Kettő is.
- Igen? - Aha.
Helyes.
Szerintem vegye le a bakancsot.
- Azon vagyok. - Tíz percre is elég.
A jobbos bakancs az idegeimre megy.
Itt fáj, ugye?
Igen.
Nos, néha, ha úgy adódik,
legyúrom a kliens vádliját, vagy amit éppen kell.
Ha úgy adódik, akkor megteszi, mi?
Igen, ez a dolgom.
Ja, hogy tényleg?
Persze. A feszes izmokat ellazítom.
Tanácsos.
Ó, valóban?
Hát, ha tanácsos...
- Persze. - Megengedi?
Igen.
Bocs, megizzadtam.
Nem baj.
Formás a lábfeje.
Nos...
Kíváncsivá tett.
Igen?
Ki is ez a Billie?
Mi?
Mért neveti ki? Tudni szeretném.
Úgy hangzik, mint...
Mindegy. Hogy válaszoljak erre?
Magabiztos vagyok...
de kész vagyok elismerni, ha tévedek.
Hamar szerelmes leszek, és lassan gyógyulok.
És imádok festeni.
És jó is vagyok benne.
Énekelni viszont nem tudok. Ettől persze...
még minden nap énekelek.
A sí a szenvedélyem,
de a tanítás gyógyír a lelkemre.
Az éltet, hogy láthassam, ahogy meglepik magukat az emberek.
Egyedülálló anya egyetlen gyermeke vagyok,
és anyám, a hősöm.
Ez rém kedves.
Én így válaszolok.
Tudja...
nem kell megosztania velem, kicsoda maga, Billie.
De egy dolgot ígérjen meg!
Mit?
Ígérje meg, hogy nem neveti ki azt,
aki így jelzi, hogy maga fontos számára.
Ezt megígérem.
Elég.
Nagyon köszönöm.
Sajnálom. Scusami. Bocsánatot kérek, ha...
Nehogy szabadkozzon!
Pontosan azt tettem, amit akartam.
Igen. És most síelni szeretnék.
Igen.
Egy dolgot tisztázzunk.
Ha akarnám, olyat dugnánk, hogy kifordulna a szemed.
De nem fogunk. Mert nem akarok.
Ennyit pontosan tudok magamról.
Csak hogy válaszoljak egy előző kérdésre.
Jézusom!
Oké.
Meg is van a kesztyű!
Milyen volt a szólónapod?
Remek.
Pompás.
Mi is elvoltunk a srácokkal.
Helyes.
Ja, alig szálltunk le a szánkóról.
Remek.
Ez vicces.
Jó reggelt!
- Szia, apa! - Jó reggelt!
Szia!
Jól aludtatok?
Aha.
Megyünk ma...
Mi ma...
Mi ma egy ideig ezt fogjuk csinálni.
- Oké. - Ja.
Zach írt, hogy csatlakozna.
Gondolom, Rosie még alszik...
Remek.
Jó szórakozást!
Vacsoránál találkozunk?
Valahol a városban?
Persze.
Majd írok.
Rendben.
Oké.
Megbeszéltük.
Oké, akkor jó mulatást!
- Úgy lesz. - Neked is!
Szia!
Sziasztok!
Hol is tartottunk?
Imádom a mopszokat. Verhetetlenek.
Ezt nem fogom elfelejteni.
Ez az!
Azta!
Mennyire menő ez már!
Istenem, ezt nézd!
Mint egy képernyővédő!
Egy stock fotóban állunk!
Most csak egy dologgal kell foglalkoznom.
Éspedig?
Egy kötelességem van.
Lejutni innen.
- Ennyi. - Ja.
- Adj bele mindent! - És kész.
Ja.
Nekünk csak a mindennapok maradtak!
- Bizony, baszki! - Ugye?
Kurvára.
Baszki!
Idióta!
Szerinted jól vagyok?
Aha. Azt hiszem.
Nincs agyrázkódásom?
Nem hinném.
Nem hánytál.
Nem, azt nem.
Nincs hányingerem.
Nem ismétlem önmagam?
Nem tudom.
Párszor megkérdezted, hogy szerintem jól vagy-e.
- De ennyi? - Aha.
Helló!
- Szia! - Hahó!
Aha.
A barátom ide akart köszönni.
- Igen. - Hát rajta!
Tetszik neki, ahogy jár.
Nagyon kedves.
Hol van...
Kedves.
Jesszusom!
Maga a legápoltabb pasi itt.
Köszönöm!
Igen.
Oké.
Ez nem semmi.
Ezt kapd ki!
Most mihez...
Küldessünk oda egy italt?
Üljünk oda beszélgetni?
Hát, így, hogy nekem itt van Rosie...
Nem, igazad van.
Aki, lássuk be, két osztállyal menőbb, mint én...
- Ezt nem akarom elbaltázni. - Dehogyis!
- Szóval, érted. - Aha.
Megváltoztatta az életemet, és imádom...
Jó ilyet hallani.
Imádom.
Az egész Európába költözés...
Valóban szeretnék ilyen messze lenni a családomtól?
Ráadásul hallani sem akar a gyerekekről, míg én...
Értem.
Nem tudom, mi lesz.
De egyelőre nekem ez így jó.
Hűha!
Ez nagyon felpörgetett.
Ja.
Rég nem történt ilyen.
Régen a flörtölésben is jó voltam.
Tényleg?
Nagyon jól.
Belőled sugárzik az energia.
- Tényleg? - Igen.
- Még mindig? - Aha.
- Üdv! - Helló!
- Bocs! - Szia!
Nem maga volt.
Hogy mondja?
Nem maga volt.
Nem a maga járása tetszik neki.
Az övé.
A zöld pasié.
- Ja. - Sajnálom.
És magát hogy hívják?
Viszlát!
Igaza van.
Jó a csávó.
Lehetek veled őszinte, Pete?
Látok némi hasonlóságot.
- Na ne! - De.
Ugyan már! Semmi gond, tényleg.
Nincs gáz.
Jól érzem magam.
Nagyon is.
Síeljünk még egy kicsit?
Ne.
Igyunk inkább.
Billie?
Igen?
Szia! Sziasztok, srácok!
- Szia! - Felfelé?
Aha. Mi... Igen.
Nem gáz, ha...
Dehogyis, gyere csak!
- Anya! - Igen?
Felmehetünk kettesben?
- Persze. - Oké! De jó!
De fent várjatok meg!
- Persze! - Oké.
Nem semmi látvány.
Elképesztő.
A nap is előbújt.
Hogy vagy ma?
Jobban, azt hiszem.
Illetve, mit tudom én.
Nagyon restellem,
hogy végighallgattátok.
Épp csak megismertük egymást.
Miért kérsz elnézést?
Nem kellett volna bevonnom a srácokat.
Nem volt bölcs húzás.
Jó, ez igaz, de akkor sem kell mentegetőznöd miatta.
Pete jól elkúrta.
Igen, de...
Nem kellett volna úgy rátámadnom.
Nincs jó passzban. Gyászol.
Az apja nyolc hónapja halt meg.
Az emberek meghalnak. Van ilyen. Szívás.
Ettől még nem kell beszari pöcsnek lenni.
Nem tartozol neki semmivel.
Jogod van dühösnek lenni.
Köszönöm.
Mondok én valamit.
Ha Zach ugyanezt tenné, szétrúgnám a tökeit,
és a büdös életben nem látna többé.
Ezen nincs mit magyarázni.
Nos...
nem biztos.
Ó, dehogynem!
Fekete-fehér dolog.
Hány éves vagy?
Harminc.
Hazaértünk!
Aha!
Hé! Zöld fickó!
Nem kell! Felállok!
Gyökér.
- Hej! - Hó!
Jól vagy?
Kiszellőztetem a fejem.
Ez a buli halott.
- Szerinted? - Totál.
Oké.
Húzzunk innen! Mindjárt hét óra!
Jól van, tesó.
Oké.
- Pizzázzunk! - Inkább ne.
- Kávézzunk! - Azt se.
Tényleg, éhesnek kell maradnom...
együtt vacsorázunk a családdal.
Izé...
Lehet, nem ártana enni valamit, mielőtt találkoztok.
Imádom a családomat!
- Igen, tudom. - Érted?
- Értem. - Imádom!
Tudom.
Billie-vel jó sokáig eszünkbe sem jutott, hogy belevágjunk.
A gyerekekbe.
Megcsináltuk a termékenységi izét,
aztán meg úgy voltunk vele,
ha a tudomány szülőnek szán minket, azok leszünk.
Ha meg nem, az is rendben van.
És annak szánt minket.
Gyönyörű családod van.
Elveszítesz egy szülőt, és az óra egyre hangosabban ketyeg.
Ha tudni akarod, milyen öreg vagy,
nézd meg a gyerekeidet!
Napról napra változnak.
Hát igen, öregszik az ember.
De nem feledkezhet meg önmagáról!
Előfordul!
Hogy magadra gondolsz.
Tudom.
Pete...
Gyere, ölelj meg!
Na figyelj...
csak igyunk egy kávét!
Ugye? Ezt mondtam én is.
Jól van akkor.
Gyere!
Tartalak.
Fincsi.
A tiéd?
Nem vagyok éhes.
Már ettél valamit?
Én direkt nem, hogy éhes maradjak.
Az is vagyok.
Na jó.
Anya, kulcs!
Kösz!
Billie! Várj meg!
Mondhatok valamit?
- Én... - Meghallgatsz?
Pete, hagyjuk ezt most.
Én csak...
Ne most. Nagyon nem alkalmas az idő.
Kérlek! Hadd mondjam...
Billie, hallgass már meg!
Az igazság az...
hogy minden úgy történt, ahogy elmesélted.
Elfutottam.
Nem tudtam mint kezdeni a helyzettel.
Nem akartam elrohanni.
És azóta is látom magam előtt.
Folyamatosan, Billie.
Most is. Ahogy nézel rám.
Ahogy a fiaink néznek rám.
És gyűlölöm.
Attól féltem, hogy ha kimondom hangosan, akkor lesz végleg igaz.
Hogy egy önző, gyáva alak vagyok.
Aki képes...
Négy napja miért nem ezt mondtad?
És még én éreztem magam komplett idiótának.
Mintha én tehettem volna róla.
Egy lavinát nem tudok megállítani.
Nem is kértem. Miről beszélsz egyáltalán?
Csak azt akartam, hogy velünk éld túl ezt az egyet.
Jó reggelt!
- Köszönöm. - Köszi.
Jó reggelt!
Ránk szakadt egy nagy adag hó.
Menjünk fel a csúcsra?
Egy utolsó siklás a Vadállaton?
Aha!
Szelídítsük meg a Vadállatot?
Persze.
Hacsak át nem ugrom Svájcba.
Utálok síelni.
- Dehogyis! - Finn!
Én vagyok ebben a testben.
Hideg és merev.
Mindenem átázik. Fáj, amikor elesek.
Sokáig tart, mire levetkőzök a WC-ben.
Az emberek full idióták.
Nem néznek maguk elé, én meg retteghetek, mikor halok meg.
És pisilnem kell.
Semmi baj.
Minden rendben, srácok.
Jól van.
Itt vagyok, gyerekek.
Na, én azt hiszem, eleget síeltem.
Hagyjuk ezt, jó?
Forró csoki?
- A melegedőben? - Aha!
Kicsim, menj előre, jó?
Lent megvárunk.
Gyertek, srácok!
Hol van?
Pete!
Maradjatok itt!
Apa!
Maradjatok itt!
Peter!
Szia!
Jól vagy?
Ezt a srácokért.
Hogy ilyennek lássanak.
De ami kettőnket illet...
ha nem tetszik, ahogy rád nézek,
mutasd egy másik oldaladat!
Valakit, aki tényleg itt akar lenni.
Azt teszem.
Állandóan, Pete.
Mert ha nem megy...
akkor egyedül mész le a hegyről.
Itt vagyok.
Végig. Mindenben.
Akkor ments meg szépen!
Mi történt, anya?
Jól vagy?
Igen.
Jól van.
Fent hagytam a léceket.
Oké, hozom.
Máris!
Lassan, gyerekek!
Óvatosan!
Hé!
Egy másik életben még találkozunk!
Hozzád beszélt?
Aha. A síoktatóm.
Vettél leckéket?
Aha, mondtam is.
Tényleg?
Hogy mondod?
#nem_megyünk_sehová.
- Sziasztok! - Hahó!
#nem_megyünk_sehová.
Anyám, borogass!
- De unom már ezt! - Mi ebben a vicces?
- Sziasztok! - Hahó!
- Jó utat! - Nektek is!
Nagyon örültem.
Magyar szöveg: Varga Attila, Deluxe