Дъсти!
Дъсти, как беше? - Кое как е било?
"Кое как е било?" Най-великата нощ в годината.
О, да, беше... Беше яко.
Какво ти е? - Нищо.
Случи ли се нещо? - Не. Какво? Не.
Пак ли имаш запек? - Не. Мамо!
Държиш се странно. - Не се държа.
Страхотно, нали? Сложих на капана...
мотор, за да изглежда сякаш съм хванал призрак. Като във филма.
О, Дъсти. - Да.
Забавно. Виж това.
Казах ти да пазиш тишина. Трябваше да стоиш мирно за минута.
Една минута.
Извинявай, Йъртъл. Временно изселване.
Какво си ти, мъник?
Какво търсеше в боклука ми?
Гладен ли си?
Нуга. Хайде, яж.
Твърде горещо?
Извинявай за това, дребосък.
И ти ли харесваш нуга?
Голям сладур си. Радвам се, че те намерих.
д'Артанян Ще те нарека д'Артанян.
УИНОНА РАЙДЪР
ДЕЙВИД ХАРБЪР
ФИН УЛФХАРД МАЙЛИ БОБИ БРАУН
ГЕЙТЪН МАТАРАЗО КЕЙЛЪБ МАКЛАФЛИН
НОА ШНАП СЕЙДИ СИНК
НАТАЛИЯ ДАЙЪР ЧАРЛИ ХИЙТЪН
ДЖО КЕРИ ДАКР МОНТГОМЪРИ
КАРА БУОНО
С ШОН ОСТИН
И ПОЛ РАЙСЪР
СТРАННИ НЕЩА
ТРЕТА ГЛАВА ПОПОВА ЛЪЖИЧКА
Събуди се.
Значи така? Още не говориш?
Добре.
Тогава ще трябва...
да се насладя сам на тройната его екстраваганца.
Вкусно е, нали? Знаеш ли кое е най-хубавото? Само 8 000 калории.
Пак си го посетила снощи, нали?
Казва, че се нуждае от мен.
Искаш ли да проверя как е?
Знам, че ти липсва. Но е твърде опасно.
Ти си последното, от което има нужда сега.
Ще го видиш. Скоро. И не само в главата си, а в реалния живот.
Мисля, че имам прогрес с тези хора.
Приятелите не лъжат. - Какво?
Каза "скоро" на ден 21.
Каза го и на ден 205.
Сега го казваш на ден 326? - Какво значи това?
Броиш дните сякаш си затворничка?
Кога е "скоро"? - "Скоро" е когато...
вече не е опасно. - Кога?
Ден 500? 600? 700? - Не знам.
На ден 800? Трябва да го видя. Кажи ми!
Мамка му! Мамка му!
Приятелите не лъжат!
Господи. Виждали ли сте ги?
Търсим, мамо. - Да, търсим.
Намерих ги.
Криеха се под едни джинси. - Благодаря ти. Спаси ми живота.
Ще заведеш ли Уил? Не мога да закъснея пак.
Вече преспива ли? - Ще вземеш ли Уил?
Аз мога да го взема. - Ще се погрижиш ли да стигне?
Разбира се. Какво ще кажеш? Искаш ли да пътуваш с Бобмобила?
Г-н Хендерсън, знаете правилата. По пет наведнъж.
Да. Една, две, три, четири, пет.
Десет. Вече имате 5 взети книги.
Моя грешка. Както и да е...
На любопитно пътешествие съм и затова ми трябват греблата.
Тези книги...
Те са моите гребла.
По пет наведнъж.
Будалкаш ли ме? - Моля?
Какво, по дяволите...
Г-н Хендерсън! - Трябват ми греблата ми.
Теб ли чух да обикаляш снощи или беше призрак?
Да. Вероятно съм бил аз.
Още един кошмар? - Не.
Казвал ли съм ти за г-н Балдо?
Г-н Балдо ли? - Да.
Бях по-малък от теб и стоях на опашка за виенското колело в Роан.
Почувствах как дебела бяла ръкавица докосва рамото ми.
Завъртях се и беше той. Г-н Балдо.
"Ей, хлапе, искаш ли балон?"
Давай, смей се. Забавно е.
Тогава никак не беше, да знаеш.
Не можех да си го избия от главата.
Всяка нощ идваше в сънищата ми.
И когато идваше, аз бягах.
Стана толкова зле, че мама оставаше в стаята,
докато заспивах всяка нощ.
Наистина ли? - Да. Продължи с месеци.
Тогава един ден кошмарите внезапно спряха.
Искаш ли да знаеш как? - Как?
Заспах...
и както винаги, г-н Балдо ми се яви.
Само че този път не избягах.
Остоявах себе си.
Погледнах г-н Балдо
в глупавото лице и казах "Махай се! Махай се!"
Просто така той изчезна.
Никога повече не го видях.
Фасулска работа.
- Просто така.
Още не разбирам защо му казват зомби.
Изгубил се е в гората за седмица,
но защо ще е зомби? Защото са го мислели за мъртъв?
Да. Ние го погребахме.
След седмица? - Друго дете се беше удавило.
Мислехме, че е Уил, защото тялото беше разложено.
Какво? Не е смешно.
Не е шега. Всеизвестно е.
Питай когото искаш, освен Уил, защото е чувствителен за това.
Ясно? - Добре.
Приятен ден, хлапе.
Случаят на Финиъс Гейдж е от най-любопитните медицински.
Финиъс бил железопътен работник през 1848 г. Станало произшествие.
Голям железен прът се забил в главата му.
Финиъс чудотворно оцелял. Изглеждал добре.
И физически бил.
Но в резултат от нараняването личността му се променила.
Толкова, че приятелите, които го познавали,
започнали да го наричат "Другия Гейдж."
По онова време бил известен като случая с лоста.
Макар да не бил... - Извинете, г-н Кларк.
Много съжалявам. Моля, продължете часа.
Не ми обръщайте внимание. Продължете, моля. Благодаря.
Макар да не било лост, а прът, както казах.
Трябва да се срещнем. По обяд в радиоклуба.
Защо? - Имам нещо небивало.
Радиоклубът. На обяд.
Дъстин! - Да, милорд.
Би ли се присъединил? - Да, моля.
Случаят на Финиъс Гейдж. - Гейдж.
Страница 104. - 104. 104.
Съсредоточи се. - Съсредоточавам се.
Радиоклубът.
Започнал да ругае, използвайки думи, които не смея да повторя.
Открихме нещо за фермата на Гилбърт. - Гадни неща.
Беше лепкаво. - Добре. Къде другаде?
Това беше, началник. - Или се уморихте да търсите?
Стъмваше се. - Беше наистина тъмно.
Затова има фенери, тъпаци. - Някой е станал
от грешната страна на леглото. - Още проблеми с дамите?
Началник! Къде тръгна? Искаш ли да се върнем там?
Защо рита вратата? - Началник.
Дядо ми живееше тук.
Преди много време.
Сега го ползвам за склад.
Има доста спомени тук.
Какво мислиш?
Работа в прогрес е. Нали знаеш...
нужно е въображение,
но щом я оправим, ще стане хубава.
Много хубава.
Това е новият ти дом.
Дом.
Да. Да.
Добре, това...
Това е музика.
Добре. Да се залавяме за работа.
Дай ми ги. Добре.
Това се нарича проводник.
Като аларма е.
Залагаш го така.
И после, щом някой приближи,
ще издаде силен звук, като изстрели.
Лошите няма да те намерят.
Няма начин точно тук. Ще вземем предпазни мерки.
Ще има няколко главни правила.
Правило номер едно - държиш щорите свалени.
Правило номер две -
отваряш вратата, само ако чуеш похлопването ми.
И правило номер 3 - не излизаш сама, особено денем.
Това е. Три правила.
Наричам ги...
Правилата "Не бъди глупав".
Защото не сме глупави. Нали?
Не сме глупави.
Харингтън, нали?
Чух, че си бил начело. Вярно ли е?
Наричали са те крал Стив.
После си станал кучка. - Млъкни и играй играта.
За това говоря.
Стив?
Какво правиш тук? - Как мислиш?
Къде беше сутринта? Изпуснах първия час.
Мислех, че Джонатан ще те закара. - За какво говориш?
Наистина не носиш на пиене.
Помниш, че ходи на партито на Тина, нали?
Да. - И после какво?
Помня, че танцувах.
Разлях пунш. Ядоса ми се, защото бях пияна
и после ме заведе вкъщи. - Не, губят ти се моменти.
Беше другото ти гадже. Това беше Джонатан.
Не разбирам. - Просто е, Нанси.
Каза какво мислиш. - Какво?
Очевидно сме убили Барб и мен не ме е грижа, защото съм глупав.
Цялата ни връзка е глупава.
Общо взето всичко са глупости.
О, да, и не ме обичаш.
Бях пияна, Стив. Не си спомням нищо.
Значи всичко, което каза, са глупости?
Да. - Тогава ми го кажи.
Какво да ти кажа? - Че ме обичаш.
Наистина ли? - Харингтън!
Трябваш ни, човече. Онзи кретен ни размазва.
Добре. - Хайде!
Мисля, че ти си глупава.
Казва се д'Артанян.
Сладко, нали?
д'Артанян? - Накратко Дарт.
Бил е в боклука ти? - Ровеше за храна.
Искаш ли да го подържиш? - Не.
Не хапе. - Боже, той е слизест!
Като жив сопол е. - Господи!
Какво е той?
И аз това се питам.
Първо мислех, че е някакъв вид полиуог.
Полиуог? - Друга дума за попова лъжичка.
Ларвата на жаба. - Знам какво е попова лъжичка.
Значи знаеш, че повечето са воднисти, нали?
Дарт не е. Не му трябва вода.
Няма ли неактивни попови лъжички?
Земни попови лъжички? - Да. Две, за да сме точни.
Индирана семипалмата.
И аденомера андреа. От Индия и Южна Америка.
Как се е оказал в боклука ми? - Може да е избягал от учени.
Видяхте ли това? Сякаш нещо вътре се движи.
Всичко е наред. Всичко е наред. Държа те, мъник.
Знам, че не ти харесва. Всичко е наред.
Има и друго. Влечугите са студенокръвни. Ектотермични.
Обичам топлината, слънцето. Дарт ги мрази. Нараняват го.
Ако не е попова лъжичка или влечуго...
Значи съм открил нов вид.
Да го покажем на г-н Кларк. - Ако го открадне?
Няма да ти открадне откритието. - Ще го нарека Дъстониус полиуогус.
Какво мислите? - Че си идиот.
Когато стана богат и известен, да не допълзите обратно
с "Извинявай, Дъстин. Съжалявам, че бяхме гадни с теб в 8-ми клас."
Приятен ден. - Благодаря.
Сандвич?
Снощи беше забавно.
Извинявай, ако съм прекалил.
Не. Не си.
Добре. Искам да кажа...
Много те харесвам.
Не само теб, а всичко, което идва с теб.
Семейството ти, момчетата ти.
Надявам се, че не си въобразявам, но чувствам, че се сближаваме.
Не с Джонатан. Той е костелив орех.
Но с Уил, не знам, чувствам, че се свързваме.
И той те харесва. - Така ли?
Виждам го. - Добре.
Има нещо, което искам да спомена.
Не е голяма работа, но...
Тази сутрин забелязах, че камерата е малко одраскана.
Какво? - Видеокамерата.
Все още работи добре. Просто...
Върнах и гледах записа и имаше по-големи деца, които тормозеха Уил.
Какво? - Изплашиха го.
Кои са те? Братята Зимерман?
Не знам. Носеха маски и грим.
Може би. Възрастта съвпада. - Ще ги убия.
Кълна се в Бог, ще ги убия.
Това обичам в теб. Ти отвръщаш на удара.
Никога не започвам скандал.
Имах подобни проблеми на Уил, когато бях дете.
С хулигани. Такива като нас не отвръщат
и хората се възползват от това. Натякват ти провалите.
Не знам защо го правят.
Може би ги прави по-силни.
Не знам. Но виж ме сега.
Срещам се с Джойс Байърс. Шегуваш ли се? Срещам се...
Накрая всичко си идва на мястото. - Да, така е.
Трева, посеви, дървета. Всичко е загинало или загива
и това е в радиус от 4 км. Всичко води дотук.
Тези модели са много хубави. Харесва ми дизайнът.
Почти сюрреалистични.
За теб това е майтап ли? - Не, не е майтап.
Не разбирам какво общо има това с мен, Хопър.
Каквото и да е, разпространява се от това място, от тази лаборатория.
Невъзможно. Последното горене беше преди 2 дни. Овладяно е.
Ами ако има пробив? - Пробив ли?
Не знам. Ти си ученият. - Именно.
Казвам ти, че няма за какво да се тревожиш.
Убеди ме. Да. Ти и умните ти приятели
отидете във всеки район на картата и направете изследвания
или каквото там правите и вижте дали ще излезе нещо.
Добре. Значи сега ми нареждаш?
Не. - Дискретен съм за вас.
Дръжте си гадостите далеч от града ми.
Такава е сделката. Спазих моята част - спазете вашата.
Убеди ме.
Поискал е да ме заведеш у дома?
Да. Беше разстроен.
Искам да кажа... наистина разстроен.
Все пак се тревожеше за теб.
Давай го малко по-спокойно.
Хората казват глупави неща, когато са пияни.
Неща, които не мислят. - Да, но в това е въпросът.
Ами ако съм ги мислела? През цялото това време опитвам
усилено да се преструвам, че всичко е наред, но не е.
Чувствам се сякаш...
Не знам, сякаш... - Сякаш носиш бремето с теб.
През цялото време. И аз го изпитвам.
При теб е различно.
Уил се прибра. - Да.
Да, така е. Но не е същият.
Опитвам да го подкрепям, да му помагам, но...
Не знам.
Искам да кажа, може би...
Може би нещата не могат да бъдат каквито са били.
Това ядосва ли те?
Да ме ядосва? - Че хората, които са го направили,
които съсипаха толкова животи, се разминаха.
Отговорниците за това са мъртви. - Наистина ли го вярваш?
Гаджето на майка ти работи в сервиз. - Да.
Защо?
Какво си мислиш?
Искаш ли да пропуснем 4-ти час? - Не е ли забавно?
Изпъни си краката.
"Щях да съм тъжен, ако мислех, че съм я разочаровала,
защото не живя много дълго след това.
Почина от треска, когато бях на 3 месеца.
Иска ми се да бе живяла достатъчно, за да помня как я наричам своя майка.
Щеше да е сладко да й кажа "мамо". - Аз имам ли майка?
Разбира се, че имаш.
Не можеш да се родиш без такава.
Къде е тя? - Тя...
Вече не е наоколо.
Мъртва ли е?
Да.
Съжалявам, хлапе.
"И татко умря 4 дни след това, също от треска.
Така останах сираче и хората се тревожеха,
затова г-н Томас ми каза какво ще прави с мен.
Никой не ме искаше дори тогава.
Изглежда беше съдбата ми." - Майка ти тук ли е?
Миличка?
Училище.
Къде е училището? - Училището? На километър е.
Най-малко. Къде са родителите ти?
Виж, мамо, виж.
"Радиошак". Боб Нюби. Как да ви помогна?
Боб, Джойс е. - Джойс, как си?
Опитвам да гледам видеото,
но лентата е малка. Сякаш се е свила.
Защото е VHS-C, а не VHS.
Трябва да намериш RF-P1U с коаксиален кабел,
за да свържеш входовете и изходите. - Боб, на английски.
Да. Извинявай.
Направих коаксиалното нещо отзад.
Влиза в самата камера?
Да, точно така. - Син е. Мисля, че работи.
Мислех си, че може тази вечер... Джойс?
Натискаш "Т" за приближаване и "В" за отдалечаване.
Виждаш ли? Фасулска работа.
Внимавай, зомби. - Пакост или лакомство, особняк.
Загубеняк. - Майк! Майк!
Уил, идваш ли? Да го покажем на г-н Кларк.
Какво? Какво?
За д'Артанян е. - Затова закъснях за час.
Много хубаво. Вратичките работят ли? - Очевидно, но не е заради капана.
Това вътре. Това може да промени възприятието ви за света.
Грабна интереса ми. - Първо нека изясним,
че откритието е мое, не ваше. - Дъстин, за Бога! Покажи му.
Искам да изясня... Добре.
Спри! Извинете, г-н Кларк. Беше глупава шега.
Какво правиш? - Да вървим.
Майк! - Веднага. Веднага!
Сестра ти ще идва ли?
Майната й. Малката тъпачка да се прибира със скейтборда.
И не я наричай така. - Как?
Сестра. Не ми е такава.
Ехо? Ехо?
Момчета, стига. Може ли да вляза? - Не!
Не разбирам. - Кое не ти е ясно?
Уил е видял нещо подобно на Дарт миналата година?
Да, но нямаше опашка. - Чул го вчера. Същият звук.
Защо не каза? - Не бях сигурен.
Съвпадение. - Ами ако като е бил в Огледалния свят,
някак е влязъл в Реалната страна? - Реалната?
Вижда през етерната равнина. - Сложно е.
Може би кризите на Уил изобщо не са спомени.
Може да са истински. Може би Уил някак вижда в Огледалния свят.
Това ще значи... - Че Дарт е оттам.
Да го занесем на Хопър. - Съгласен.
Не. Занесем ли го, мъртъв е.
Може би трябва. - Как можеш?
Как не? Той е от Огледалния свят.
Може би, но това не го прави лош.
Все едно да кажеш, че някой от Мъртвата звезда не е лош.
Свързани сме. - Само защото обича нуга?
Не, защото ми вярва. - Вярва ти?
Да, обещах да се грижа за него.
Момчета, какво става? Хайде.
Не го наранявай. - Само ако нападне.
Отвори го.
Мамка му!
- Не!
Какво по...
Мамка му!
Какво беше това? - Дарт.
Остави го да избяга. - Защо го нападна?
Не го наранявай. Недей!
Джонатан?
Г-жо Уилър. - Каква приятна изненада.
Имаме тест утре.
Ходила си да пазаруваш? - Уокменът ми се счупи.
Ще вървим. Тестът е важен.
Стресиращ. - Много.
Чао, г-жо Уилър. - Чао! Беше ми приятно.
Сигурна ли си за това? - Не.
Ало, Марша е.
Ало? Ало?
Г-жо Холанд. Здравейте, Нанси е.
Нанси? - Аз...
Трябва да ви кажа нещо. Свързано е с Барб.
За онази нощ.
Не бях откровена с вас.
Не е за телефона.
Чакайте ме утре в парк "Форест Хилс" в 09:00 ч.
Не казвайте на никого. И не ми звънете. Опасно е.
Нанси, какво става? - Доверете ми се. Моля ви.
Беше прав за тиквите.
Гадни неща. - И миризмата... Света Дево!
Какво мислиш, че става? - Казах ти какво мисля.
Ще пуснем тестове и ще видим какво ще излезе.
Междувременно искам да разчистиш района за нас.
Едва ли ще е повече от ден-два. - Какво искаш да кажа на хората?
Ще измислиш нещо.
Началник, чуваш ли? - Да.
Помниш ли руското момиче, за което говореше Мъри?
Сега си мисля, че не е толкова луд.
Стой където си. Не мърдай.
На изток е чисто. Няма следа от Дарт.
Къде се дяна, малко копеле?
И на запад е чисто. Уил?
На Юг е чисто. Лукас? Нещо?
Извинете ме! Г-н Синклеър!
Извинете, търсех занималнята.
Чао. Тук няма нищо.
Какви ги вършиш? - Какво правиш ти?
Защо си тук? - Търся Дарт.
Това е мъжката тоалетна. - И?
Върви си у дома.
Защо ме мразиш толкова? - Не те мразя.
Как бих могъл? Не те познавам. - Не ме искаш в групата.
Защо не? - Дразнеща си.
Освен това не ни трябва нов член. Аз съм рицар, Уил е дух,
Дъстин е бард, Лукас е рейнджър, а Ел е нашият магьосник.
Ел? Коя е тя? - Някоя. Никоя.
Някоя или никоя? - Беше в групата ни отдавна.
Премести се.
Била е магьосник?
Какво правеше? Магически трикове?
Може да съм зумърът. - Това не е реално.
Може да е.
Виждаш ли? Зумър. - Невиждано.
Стига, впечатлен си.
Не виждам трик. Обикаляш в кръг.
Ако е лесно, опитай ти.
Не. - Защо не?
Не знам как. - Признай, че е впечатляващо.
Ако цял ден се упражнявам, ще го направя.
Ще ти дам милион, ако успееш.
Зави ми се свят. Престани. - Когато се присъединя към групата.
Стига, престани. - Просто е. Участвам или не?
Господи! Добре ли си? - Да, така мисля.
Какво стана? - Не знам.
Беше като магнит или нещо подобно на борда.
Знам, че звучи откачено.
Хайде. Хайде.
Училище Хокинс. Как да помогна? - Да. Здравей, Дорис. Джойс е.
Джойс Байърс. Уил е в радиоклуба.
Ще ме свържеш ли с г-н Кларк? - Г-н Кларк? Знаеш ли какво?
Видях го да си тръгва. Може би е отменено.
Какво? - Искаш ли да...
Момчета...
Намерих го. - Къде?
В тоалетната на г-н Салерно. - Разбрано.
Всичко е наред. Няма да те нараня.
Приятелче.
Ела насам. Няма да те нараня.
Всичко е наред. Само аз съм.
Добре си. - Да вървим. Тук долу.
Скрий се. Пази тишина.
Къде е Дарт? - Не знам, не е тук.
Какво? - Каза при Салерно, нали?
Да, може би е у Уил.
Къде е Уил?
Само че този път не избягах.
Отстоявах себе си.
Казах "Махай се! Махай се!"
Махай се!
Фасулска работа.
Просто така.
Превод: The Evil Queen subs.sab.bz