‫אני נשבע, לא נגעתי בכלום.‬
‫אז השער נפתח מעצמו, כמו קסם?‬
‫בטח הייתה תקלה כלשהי.‬
‫תן לי להבין.‬
‫הייתה תקלה בדיוק כשהמשאית הזאת הגיעה?‬
‫אתה מצפה שאני אאמין לזה, חייל?‬
‫אני נשבע שאני לא יודע מה קרה.‬
‫מה אם זו באמת הייתה תקלה?‬
‫רק שהיא לא נגרמה על ידינו.‬
‫- ערכת רדיו גלים קצרים -‬
‫טוב, עכברי מעבדה, בואו נזדרז.‬
‫ממד שלם עומד להתרסק לנו על הראש.‬
‫היי.‬
‫הכול בסדר?‬
‫תקשיבי, אני יודע שהתוכנית הזו מטורפת,‬ ‫ומיליון דברים צריכים להסתדר,‬
‫ומיליון דברים יכולים וכנראה באמת ישתבשו,‬
‫אבל אנחנו יכולים לעשות את זה. אני בטוח.‬
‫קרב אחרון, וכל הסיוט הזה ייגמר.‬
‫זה סוף סוף ייגמר.‬
‫שלום לכם.‬
‫מאק, כאן "להקת זאבים". האם שומע…‬
‫מה נראה לך שאתה עושה?‬ ‫-מודיע לדוקטור.‬
‫לכלבה הזאת יש תסביך אלוהים.‬
‫היא רק תאט אותנו.‬
‫לא.‬
‫אנחנו נתפוס את הפריקית הזאת בעצמנו.‬
‫- דברים מוזרים 5 -‬
‫- פרק 8: העולם הישר -‬
‫את חושבת שהם בסדר?‬ ‫-המשאית מהירה יותר מהאמר.‬
‫נהיה שמרנים,‬ ‫נניח שהיא מהירה יותר בשמונה ק"מ.‬
‫היה להם יתרון התחלתי‬ ‫של שש דקות ו-20 שניות,‬
‫זה נותן להם יתרון התחלתי‬ ‫של קצת פחות מקילומטר.‬
‫אז הם בסדר בינתיים,‬
‫אבל החרא האמיתי עוד לא התחיל.‬
‫אריקה, תשמרי על הפה, בבקשה.‬
‫זה לא מבוא למדעים. המצב הזה דורש קללות.‬
‫אז איך ההרגשה?‬ ‫-מה?‬
‫לעזור להציל את העולם וכל זה.‬
‫הרגשה די נהדרת.‬
‫די נהדרת, לעזאזל.‬
‫קדימה! תפרצו!‬
‫זוזו!‬
‫-WSQK‬ ‫94.5 אף-אם -‬
‫- WSQK‬ ‫50,000 ואט -‬
‫היי, רובין, כן.‬
‫תגידי לי בבקשה שזה אתם‬
‫ולא עוד מהמוטציות מוכות הכלבת האלה?‬
‫זה אנחנו, ומוקדם להילחץ.‬ ‫תשמרי את זה לאחר כך.‬
‫כן, לא, קיבלתי, כן. לא. מדחיקה רגשות.‬
‫אין סימן לתנועת כוכב מרושע.‬
‫זה טוב.‬
‫כי זה ייקח זמן.‬
‫טוב, כדאי שנתפצל.‬
‫נשתמש בשני הסולמות.‬
‫אל תמהרו. קחו את הזמן.‬
‫יש פלטפורמות בדרך, אז תשתמשו בהן למנוחה.‬
‫בסדר.‬
‫בואו נעשה את זה.‬
‫את בסדר?‬
‫אל תפחדי.‬
‫כולם חברים.‬
‫הם כאן רק כדי לצפות.‬
‫אל תתרכזי בהם.‬
‫כן, אבא.‬
‫ויהי…‬
‫אור.‬
‫טוב, כל הכבוד, עיט קירח.‬
‫עכשיו תעלה לגג.‬
‫תיזהר עם הסי-4.‬
‫שלא תפוצץ את העולם ההפוך ביחד איתנו.‬
‫אה, תכננתי לנהוג ברישול.‬
‫אבל אתה צודק, ג'ים. זהירות יותר תתאים כאן.‬
‫בסדר.‬
‫תזכרי,‬
‫שתי נקישות איטיות משמען…‬
‫שהשאול התחיל לנוע.‬ ‫-נכון.‬
‫ואת ואחותך תיכנסו לעמדות,‬ ‫אבל תמתינו. אל תתקפו.‬
‫ברגע שאקבל אישור‬ ‫שהכוכב הזה קרוב מספיק למגדל,‬
‫אני אתן לך שלוש נקישות מהירות.‬
‫ואז נתקוף. נהרוג את הנרי.‬
‫ונתפלל לאלוהים שדסטין צודק,‬ ‫ושהכוכב הזה יפסיק לנוע.‬
‫מה כבר יכול להשתבש, נכון?‬
‫אם משהו ישתבש,‬
‫אני צריכה שתבטיח לי שלא תמשוך אותי החוצה.‬
‫לא לפני שאוודא שהוא מת.‬
‫טוב,‬
‫אז אני אצטרך הבטחה גם ממך.‬
‫אם בדרך נס התוכנית הזו תעבוד,‬ ‫אנחנו מתחפפים מכאן.‬
‫ד"ר קיי והתוכניות שלה, זו בעיה ליום אחר.‬
‫סגרנו?‬
‫בואי נשים לזה סוף, ילדה.‬
‫רוצה?‬ ‫-כן.‬
‫היי.‬
‫מה שאמרת קודם בסקוואק…‬
‫אני מצטער.‬
‫אני לא מצטער על מה שאמרת. זה לא יצא טוב.‬
‫בעצם כן יצא טוב. אלוהים אדירים.‬
‫זה בסדר.‬
‫לא, זה לא בסדר.‬
‫הייתי צריך לתמוך בך, ולא עשיתי את זה.‬
‫ואני מניח שהייתי מרוכז כל כך בעצמי‬ ‫שלא ראיתי את זה.‬
‫אני פשוט… מרגיש כמו אידיוט, ואני…‬
‫אני מצטער.‬
‫אתה לא צריך להצטער.‬ ‫ואתה לא אידיוט. אתה לא.‬
‫פשוט…‬
‫לא הבנתי את זה בעצמי במשך המון זמן.‬
‫אני חושב שזה היה צריך לקרות ככה.‬
‫הייתי צריך למצוא דרך משלי.‬
‫אבל מה שחשוב הוא שאתה עדיין כאן,‬
‫ואתה עדיין חושב שנוכל להיות חברים.‬
‫חברים? לא, תודה.‬
‫חברים הכי טובים.‬
‫טוב, קדימה.‬
‫צריך לתפוס כוכב לכת.‬
‫למה לוקח להם כל כך הרבה זמן?‬
‫לא יודעת. אולי זה קשור לעובדה‬ ‫שזה מגדל בגובה 150 מטר.‬
‫אם יקרה משהו, הם יצרו איתנו קשר.‬
‫כן, לא. כן. זאת אומרת, אלא אם הם כבר מתים.‬
‫טוב, לחץ גורם לי לרצות לנשנש, אז אני…‬
‫את רוצה משהו?‬
‫לא.‬
‫בסדר.‬
‫בעצם, אפשר…?‬
‫ויקי?‬
‫ויקי!‬
‫לעזאזל.‬
‫אני נשבעת, שום דבר לא מרפא חרדה כמו קערת…‬
‫- WSQK‬ ‫50,000 ואט -‬
‫הזוי, נכון?‬
‫היי.‬
‫תודה, בנאדם.‬
‫בסדר.‬
‫זה די מרהיב.‬
‫כמעט חבל שנצטרך לפוצץ את כל זה.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫ג'ים, האם… שומע?‬
‫כן, כן, שומע.‬
‫טוב, אז יש לי חדשות טובות ורעות.‬
‫החדשות הטובות הן שהתאוריה שלנו נכונה.‬ ‫כוכב לכת ענק עומד לנחות על ראשינו.‬
‫החדשות הרעות הן שהתאוריה שלנו הייתה נכונה.‬
‫כוכב לכת ענק עומד לנחות על ראשינו.‬
‫כמה זמן יש לנו?‬ ‫-לא הרבה זמן.‬
‫כדאי שסופרגירל תהיה קרובה שם.‬
‫קדימה, אל.‬
‫אז זה וקנה, ברגע זה בשאול?‬
‫את לא צריכה ללחוש, אבל כן.‬
‫טוב, אז למה שלא נהרוג אותו כאן?‬
‫הוא נראה די פגיע.‬
‫אי אפשר לפגוע בו כאן.‬ ‫-צריך להיכנס לראש שלו.‬
‫זה לא המוח שלו?‬ ‫-לא.‬
‫זה המוח שלי.‬ ‫-מה?‬
‫רגע.‬
‫את בסדר?‬
‫נהדר.‬
‫ממש התגעגעתי לזה.‬
‫הופ.‬
‫השאול זז.‬
‫מה המרחק מכאן לבית של הנרי?‬ ‫-רחוק.‬
‫כמה רחוק?‬ ‫-אני לא בטוחה.‬
‫אמרת שאת מכירה את המוח שלו.‬
‫כן, נכון, אבל יש כאן טונות של זיכרונות.‬
‫אנחנו כמו דורותי בעוץ,‬ ‫רק שאין דרך אבנים צהובות.‬
‫הכול מתחבר, אבל יש דרכים ארוכות וקצרות.‬
‫צריך דרך קצרה.‬ ‫-כן, מה את אומרת.‬
‫עכשיו תפסיקו לדבר ותנו לי לחשוב.‬
‫ג'ויס, זה המחזה המטופש שלך?‬ ‫-כדאי שתגיע, הרינגטון.‬
‫כן, בשישי בערב? היית רוצה.‬
‫בואו, יש לי רעיון.‬
‫זאת ג'ויס?‬ ‫-כן.‬
‫ומעבר לדלת הזאת, הופ מגניב ג'וינט.‬
‫ומשם, מר וילר ממזמז את גברת וילר.‬
‫הלוואי שהיה זמן לסיור,‬ ‫אבל צריך להגיע להצגה.‬
‫שלוש, שתיים, אחת, צא!‬
‫כן, אנחנו נסרוק מאחור.‬
‫החדר הזה פנוי.‬
‫הצד הדרומי.‬
‫אנחנו במקום. שלילי ב…‬
‫לא, לא. חבר'ה. זה לא מיושר.‬ ‫-מה זאת אומרת, לא מיושר?‬
‫תראו. אנטנת המגדל, היא לא מיושרת עם הקרע.‬
‫שיט.‬
‫אם השאול יפגע באנטנה…‬ ‫-המגדל ייפול.‬
‫זה נהדר. זה פשוט נהדר.‬
‫היי, צ'יף, אל תצטרך לעצור את הכוכב הזה.‬
‫בזריזות, בבקשה.‬ ‫-כמה בזריזות?‬
‫שלושים שניות?‬
‫מה אנחנו עושות?‬
‫מחכות.‬ ‫-למה?‬
‫שלוש. אנחנו צריכות לתקוף.‬
‫צ'יף, דבר איתי. מה קורה שם?‬
‫לא יודע. אי אפשר לדבר איתה. אותתי לה.‬
‫שום דבר לא קורה כאן,‬
‫ואנחנו עומדים להימחץ‬ ‫על ידי כוכב לכת נע. אז תאותת שוב!‬
‫אנחנו חייבות ללכת.‬ ‫-זו הדרך היחידה. תסמכי עליי.‬
‫שיט!‬
‫תיזהרו!‬
‫עכשיו!‬
‫סטיב!‬
‫תחזיק מעמד! תפסתי אותך. תחזיק מעמד.‬
‫אנחנו חיים!‬
‫שיט, חשבתי שאתה גמור.‬
‫השאול עצר. אל תפסה אותו.‬ ‫אני חוזר, אל תפסה את המנוול!‬
‫כן! וואו! קדימה!‬
‫חזרת.‬
‫חזרת בשבילי.‬
‫ואני לא אעזוב אותך שוב לעולם.‬
‫לא לפני שנצא מכאן. כולנו.‬
‫זאת היא. זאת המפלצת.‬
‫קומו!‬ ‫-לא, אני לא המפלצת.‬
‫ואני אוכיח את זה.‬
‫השטח פנוי.‬
‫תחזיק את זה.‬
‫היי!‬ ‫-לאט.‬
‫אתה מוכן?‬ ‫-מוכן?‬
‫כן.‬
‫בסדר, לאט-לאט. אני מחזיק אותך.‬
‫טוב, מה שיהיה יהיה.‬
‫לעזאזל.‬
‫זה הופך אותנו באופן רשמי לנוסעים בחלל?‬
‫נוסעי חלל בין-ממדיים.‬
‫מה תגיד על זה, ארמסטרונג?‬
‫זה נגמר.‬
‫איפה הם?‬
‫עם מקס.‬
‫בטוחים.‬
‫איפה הם?‬
‫אמרתי לך.‬
‫עם מקס.‬
‫רחוק מפה.‬
‫אתה לא מאמין, נכון?‬
‫שהם יצליחו להבחין בשקרים שלך.‬
‫למה הוא לא רואה אותנו?‬
‫כי מר וואטסיט‬ ‫הוא לא היחיד שיש לו כוחות קסם.‬
‫לכן אתה לוקח ילדים.‬
‫כי אתה חושב שיש להם מוחות חלשים.‬
‫אבל הם חכמים יותר משנדמה לך.‬
‫ואת…‬
‫את חכמה?‬
‫נתת לעצמך להיתפס.‬
‫וכאן…‬
‫אני אמצא את כל התשובות שאני צריך.‬
‫לעזאזל.‬
‫זה הוא. הוא הדבר השחור.‬
‫כל מה שהולי אמרה לכם נכון.‬ ‫הוא מנסה להשמיד את העולם שלנו.‬
‫אבל הוא לא יכול לעשות את זה, לא בלעדיכם.‬
‫אנחנו חייבים לברוח. עכשיו.‬
‫את חזקה יותר, נכון?‬
‫גם אני.‬
‫הולי!‬
‫אני יכולה לעקוב אחריה לתוך המוח שלו.‬
‫נוכל לחסל את אחינו יחד.‬
‫קדימה!‬
‫עכשיו!‬
‫שלום, אחי.‬
‫אני לא יודע מה איתכם,‬
‫אבל ציפיתי ליותר…‬
‫גפנים קטלניות?‬ ‫-או מפלצות?‬
‫אני מניח שמוח הכוורת עובד גם כאן.‬ ‫אז אם הנרי מת,‬
‫כל המשרתים המרושעים שלו גם מתו.‬ ‫-"אם"?‬
‫אנחנו לא יודעים מה קורה בכוורת.‬
‫אני יודע שאל עצרה את הכישוף ואת השאול,‬ ‫אבל ייתכן שהיא עדיין נלחמת בו.‬
‫היי. היא התאמנה לקראת זה.‬
‫והיא לא לבד. יש לה את קאלי ומקס.‬
‫ואני בטוח שהנרי מת. ואם לא, הוא ימות.‬
‫כן.‬
‫כל הכבוד על שמירת המורל.‬
‫היי, בנאדם.‬
‫היי.‬
‫חשבתי שאני גמור שם.‬
‫חייב לך.‬
‫כן.‬
‫זה שאני לא מחבב אותך,‬
‫לא אומר שאני רוצה שתמות.‬
‫ויש לי הרגשה שנצטרך אותך כאן למעלה.‬
‫אני לא מאשים אותך, דרך אגב.‬
‫על זה שאתה לא מחבב אותי.‬
‫אתה יודע, אני מסוגל להיות שמוק אמיתי.‬
‫כן.‬
‫זאת אומרת, גם אני.‬
‫תראה, סטיב,‬
‫כשהייתי בקליפורניה,‬
‫תמכת בננסי כשאני לא יכולתי לתמוך בה.‬
‫וחשבתי שזו הסיבה שאני והיא לא הסתדרנו.‬
‫אבל האמת היא‬
‫שהבעיות שלנו לא היו קשורות אליך.‬
‫פשוט לקח לי המון זמן להבין את זה.‬
‫ו…‬
‫לשחרר ממנה.‬
‫אם לא היינו עסוקים בלחימה,‬
‫כנראה שהייתי יכול לחסוך לך קצת זמן, כי…‬
‫אני יודע כבר תקופה‬ ‫שאני וננס לא נועדנו להיות יחד.‬
‫אתה יודע, היא עצמאית.‬ ‫היא חייבת לצאת לשם, ו…‬
‫לא יודע. אני רוצה…‬ ‫-שישה ילדודס?‬
‫היא סיפרה לך על זה?‬
‫היה עדיף אם הייתי אומר ארבעה?‬
‫אולי אל תקרא להם ילדודס.‬
‫כן.‬
‫תקשיב, בשורה התחתונה, בסופו של דבר, אני…‬
‫אני מעדיף שהיא תהיה ידידה מאשר לא כלום.‬
‫אתה יודע, היא פשוט ממש…‬
‫מיוחדת.‬ ‫-כן.‬
‫אז אנחנו מסכימים על דבר אחד.‬
‫כן, אני מניח שכן.‬
‫אבל אני עדיין לא מחבב אותך.‬ ‫-אני מעדיף את זה ככה.‬
‫היי, זוג יונים! אתם תרצו לראות את זה.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫זהו זה.‬
‫זה מה שראיתי בחיזיון שלי.‬
‫הילדים בפנים.‬
‫אז למה אנחנו מחכים?‬
‫דרק? לא! דרק, אתה חייב להמשיך.‬
‫אני לא יכול.‬ ‫-דרק, מה אתה עושה? קדימה!‬
‫תעזבו אותי. תצילו את עצמכם, חבורת טמבלים!‬
‫אל תהיה אידיוט!‬
‫אני לא אידיוט!‬ ‫-כן, אתה כן! לא, אתה לא יכול…‬
‫כולם בסדר?‬ ‫-כן, אנחנו בסדר.‬
‫מצאתן אותו? תגידו שמצאתן אותו.‬ ‫-הוא נעלם.‬
‫הוא חזר לעולם האמיתי.‬
‫הוא יכול לחזור. הוא יחזור.‬
‫מה המרחק למערה?‬
‫היא לא רחוקה. בואו.‬
‫דרק, חייבים ללכת. עכשיו.‬
‫קדימה! רוצו!‬
‫דסטין. לוקאס.‬
‫מה קורה? קדימה, דברו איתי.‬
‫- קוטל עשבים. 1966. -‬
‫ידעת שזה יקרה.‬
‫בדיוק כמו שאתה יודע מה יקרה לה.‬
‫את לא מבינה, ג'יין?‬
‫זה מעגל. זה מעגל נוראי ואכזרי.‬
‫אבל נוכל לעצור את זה. הערב.‬
‫איך?‬
‫אחרי שנהרוג את אחינו, אחרי שהילדים יחולצו,‬
‫לא נעזוב עם כולם. נישאר על הגשר.‬
‫כשהעולם ההפוך ייעלם…‬
‫גם אנחנו ניעלם.‬
‫זו הדרך היחידה, ג'יין.‬
‫הדרך היחידה.‬
‫היא תעשה את זה, ג'ים.‬ ‫היא תשים קץ לחייה.‬
‫צא החוצה!‬
‫צא החוצה, מנוול שקרן!‬
‫אני הרבה דברים, אבל אני לא שקרן.‬
‫ראיתי את מעמקי מוחה,‬
‫ועכשיו ראיתי את שלך.‬
‫את הזעם שהוא מכיל.‬
‫בת אחת מתה בגללך, ובקרוב עוד אחת.‬
‫צא החוצה!‬
‫אתה מי שחששת שאתה.‬
‫אתה הקללה.‬
‫לא!‬
‫למה הוא מאותת?‬
‫זה לא אות.‬ ‫-אז מה זה?‬
‫אלוהים.‬
‫הולי!‬
‫לכו למערה!‬
‫אני כאן. תחזיקי מעמד.‬
‫תחזיקי מעמד!‬
‫תחזיקי מעמד.‬
‫מה עשית?‬
‫שלום לכן.‬
‫היי, דוק.‬
‫הילדים השאירו את שיעורי הבית שלהם.‬
‫- מבצע גבעול אפונים‬ ‫הכנות למשימה -‬
‫מקס!‬ ‫-מה קרה?‬
‫היא פשוט התפוגגה כמו רוח רפאים ארורה.‬
‫זה היה הדבר השחור? הדבר השחור לקח אותן?‬
‫תקשיבו!‬
‫נמשיך בתוכנית. נגיע למערה.‬ ‫הדבר השחור לא יכול לפגוע בנו שם.‬
‫אז בואו אחריי, תהיו בשקט, ותישארו קרובים.‬
‫בואו! קדימה.‬ ‫-קדימה, חבר'ה.‬
‫בואו. מהר!‬
‫הילדים לבד שם.‬ ‫את חייבת להחזיר אותנו אליהם.‬
‫אני לא יכולה.‬ ‫לא בלי האמבטיה. הוא נעל אותנו בחוץ.‬
‫נצטרך להגיע לשאול, להצטרף לאחרים‬ ‫ונוכל להרוג אותו שם.‬
‫אין זמן. העולמות יתנגשו‬ ‫הרבה לפני שנגיע אליו.‬
‫לא אם הולי והילדים יצליחו להגיע למערה.‬
‫אם דסטין צודק,‬ ‫בלי הילדים, הנרי לא יכול לעשות כלום.‬
‫זה "אם" רציני.‬
‫מה את רוצה לעשות?‬
‫אסור לנו לוותר, לא עכשיו.‬
‫זה בדיוק מה שאת עושה. את מוותרת.‬
‫אני יודע את האמת.‬
‫הנרי הראה לי את התוכנית שלך.‬
‫הנרי שיקר לך.‬
‫הוא הערים עליך.‬
‫הוא ניצל אותך ונפלת בפח.‬ ‫-אז תסתכלי לי בעיניים ותגידי לי.‬
‫תגידי לי.‬
‫תגידי שאת לא מתכננת להרוג את עצמך הלילה.‬
‫אין לנו זמן לזה. צריך לזוז.‬
‫אני לא אפוצץ את זה.‬
‫אני לא אעשה את זה.‬ ‫-מה?‬
‫אני לא אפוצץ את הסי-4,‬
‫לא עד שאדע שאת בטוחה עם השאר בהוקינס.‬
‫אם נהרוג את הנרי‬ ‫ולא נשמיד את העולם ההפוך, כלום לא ישנה.‬
‫ולכן אני אשמיד אותו ברגע שאדע שאת בטוחה.‬
‫למה אתה עושה את זה?‬
‫כי הנרי השפיע עליו, והוא השתגע.‬
‫קאלי, חכי.‬ ‫-לא. זה יותר גדול ממנו, ג'יין.‬
‫גדול יותר מכולנו.‬ ‫-כן, בבקשה. קדימה. תירי בי.‬
‫אם אני חיה, אז גם הנרי חי.‬
‫אני חייבת לשים קץ למעגל.‬
‫את תעשי את זה. אבל לא ככה.‬
‫לא עם עוד אלימות. לא עם עוד כאב.‬
‫כבר היה כל כך הרבה כאב.‬
‫מהרגע שנולדת.‬
‫אמא שלך נלקחה ממך. הילדוּת שלך נלקחה ממך.‬
‫הותקפת, תמרנו אותך, עברת התעללות…‬
‫בידי אנשים איומים.‬
‫החיים היו כל כך לא הוגנים כלפייך,‬ ‫אכזריים כל כך.‬
‫אבל אף פעם לא נתת לזה לשבור אותך.‬ ‫ואני צריך שתילחמי, ילדה.‬
‫אני רק צריך שתילחמי פעם אחת אחרונה.‬
‫תילחמי למען הימים המאושרים בצד השני של זה.‬
‫תילחמי למען…‬
‫למען עולם מעבר להוקינס.‬
‫תילחמי למען היום שבו תהיה לך ילדה משלך,‬
‫ואת תיתני לה את החיים שמעולם לא חווית.‬
‫למען היום שבו תכעסי כל כך‬ ‫כי היא הזמינה איזה ילד,‬
‫והיא לא מוכנה להשאיר את הדלת פתוחה.‬
‫אני יודע.‬
‫אני יודע שאת לא מאמינה שתוכלי לקבל את זה.‬
‫אבל אני מבטיח לך‬
‫שנמצא דרך להפוך את זה למציאות.‬
‫את תמצאי דרך להפוך את זה למציאות.‬
‫כי את חייבת.‬
‫כי זה מגיע לך.‬
‫ג'ים.‬
‫ג'ים. אתה שם, ג'ים?‬
‫אני לא רוצה להוסיף ללחץ, אבל…‬
‫יש לנו אורחים.‬
‫קדימה! כמעט הגענו, אל תעצרו!‬
‫דרך הרווח הזה כאן. קדימה! אחד אחרי השני.‬
‫תיכנסו!‬
‫דבי, חכי.‬
‫ראית את דרק?‬
‫דרק!‬ ‫-רגע! הולי!‬
‫דרק!‬ ‫-הולי!‬
‫קדימה! בוא, כמעט הגענו.‬ ‫חייבים לזוז! בוא, מהר!‬
‫תמשיך לרוץ! קדימה, דרק. קדימה!‬
‫תיכנסי פנימה, הוא בא! קדימה!‬
‫קדימה!‬
‫הולי.‬
‫לך!‬
‫תמצוץ לי!‬ ‫-בוא.‬
‫הולי!‬
‫את בסדר?‬ ‫-אנחנו בסדר.‬
‫זה היה הוא? הנרי?‬
‫כן, אבל הוא לא יכול לתפוס אותנו. בסדר?‬ ‫לא כאן. אנחנו בטוחים עכשיו.‬
‫בסדר.‬ ‫-אנחנו בטוחים.‬
‫למה אתה בוהה בי?‬ ‫-אני לא.‬
‫אנחנו ממש מתקרבים, בסדר?‬ ‫ואנחנו לא יודעים מה יש שם,‬
‫אז אני חושב שאת צריכה לחלוק‬ ‫קצת מכוח האש הזה.‬
‫יש לך כוח אש.‬
‫שלושה בקבוקי תבערה? בחייך.‬
‫אם את לא רוצה לחיות עם האשמה שנהרגתי,‬ ‫אני אצטרך את אחד האקדחים האלה.‬
‫לעזאזל.‬
‫תודה.‬
‫אלה נורים.‬
‫מה?‬
‫נורים. היא נתנה לך אקדח נורים, אחי.‬
‫מה?‬
‫אקדח נורים?‬
‫ננסי! ננסי, מה זה, לעזאזל? את רצינית?‬
‫את חושבת שזה מצחיק?‬
‫מה לעזאזל אני אעשה עם אקדח נורים?‬
‫היי! ויל!‬
‫ויל!‬ ‫-ויל!‬
‫היי. מה קרה? משהו לא בסדר?‬
‫זה הנרי.‬
‫הוא חי.‬
‫תתנגד לזה.‬
‫איך מצאת אותי?‬
‫מי שלח אותך?‬
‫הם שלחו אותך.‬
‫תתנגד לזה.‬
‫ויל!‬
‫מה זה היה?‬
‫הולי?‬
‫תישארו כאן.‬
‫מה קורה? מה אתה רואה?‬
‫זה הנרי. הוא הצליח להיכנס למערה.‬
‫הוא בא! רוצו! למעלה, כולם! קדימה, רוצו!‬
‫מהר! קדימה, מהר. רוצו!‬
‫הוא מצא אותם.‬ ‫הוא מצא את הולי ואת הילדים.‬
‫טוב, מה עם אל?‬
‫אתה רואה את אל? או את קאלי? או מקס?‬
‫הם לבד. הם לגמרי לבד.‬
‫קדימה, חבר'ה.‬ ‫-רוצו! מהר!‬
‫אתה יכול לעצור אותו? עם הכוחות שלך?‬
‫אני יכול לנסות. אתם תתקדמו.‬
‫לכו!‬
‫זוזו!‬
‫קדימה, בואו.‬
‫אלוהים.‬
‫מהר! קדימה!‬
‫בזריזות! קדימה! זה כאן, בבור הזה.‬
‫ג'ושוע, רד למטה! תיזהר, בסדר?‬
‫תמשיכו. תומאס, אתה הבא בתור.‬
‫ג'ים, שומע?‬
‫לעזאזל!‬
‫- סי-4 -‬
‫קאלי.‬
‫תראו תראו מה יש לנו כאן.‬
‫החברים שלך השאירו אותך כאן, אה?‬
‫זה לא כל כך נחמד, נכון?‬
‫קחו אותה מכאן.‬
‫היי.‬
‫אני כאן.‬
‫וגם אני כאן.‬
‫טוב, תקשיבו.‬ ‫כל מה שתראו כאן הוא לא אמיתי.‬
‫זה לא יכול לפגוע בכם.‬ ‫תסתכלו רק עליי, בסדר?‬
‫בסדר.‬ ‫-בסדר.‬
‫קדימה, בואו.‬
‫תמשיכו, תישארו קרובים.‬ ‫תסתכלו עליי, בסדר? תסתכלו עליי.‬
‫תמשיכו להתקדם.‬
‫לכל הרוחות!‬
‫תסתכל עליי, דרק!‬
‫מכאן. תגיעו לצד השני ותחכו לי.‬
‫דבי, את ראשונה.‬
‫תומאס, תורך.‬
‫קדימה, חבר'ה. בואו נזדרז.‬ ‫-קדימה.‬
‫קדימה. כמעט הגענו.‬ ‫-תזדרז, גלן.‬
‫קדימה!‬
‫תגיד לי איפה הפריקית השנייה,‬
‫או שזאת תמות ברגע זה.‬
‫אני לא יודע על מה אתה מדבר. זה רק אנחנו.‬
‫אתה חושב שאני משחק משחקים? איפה היא?‬
‫מה אתה עושה, מורי? זו לא תוכנית טובה.‬
‫זה מטורף.‬
‫בסדר. מה שיהיה יהיה.‬
‫הזדמנות אחרונה.‬
‫איפה היא?‬
‫לך לעזאזל.‬
‫בסדר.‬
‫קאלי?‬
‫לא, לא!‬
‫קאלי.‬
‫תביא תחבושות, בבקשה.‬ ‫-תמשיכי ללחוץ על הפצע.‬
‫קאלי, תסתכלי עליי.‬
‫תחזיקי מעמד, בסדר? אני כאן. יהיה בסדר.‬
‫אני לא אשרוד.‬
‫לא, אל תגידי את זה. את כן. את תשרדי, בסדר?‬
‫אל תבכי, ג'יין.‬
‫הסיפור שלי…‬
‫תמיד היה אמור להסתיים פה.‬
‫לא.‬
‫הולי.‬
‫הולי?‬
‫איך מצאת אותי?‬
‫בבקשה.‬
‫בבקשה, אדוני. אל תירה.‬
‫מי אתה?‬
‫הנרי. הנרי קריל. אני גר קרוב לכאן.‬
‫מי שלח אותך?‬
‫אף אחד לא שלח אותי.‬ ‫הייתי במערות. שמעתי צרחה.‬
‫הם שלחו אותך.‬
‫אתה מבולבל. אתה צריך רופא.‬
‫מה קורה?‬
‫הוא בתוך זיכרון עכשיו.‬
‫והוא מפחד. הוא מפחד כל כך.‬
‫אלוהים. תודה לאל.‬
‫חשבתי לרגע ששניכם אבודים.‬
‫אה, מה?‬
‫בלי חיבוק מהגבר המגודל, אה?‬
‫מה עם, "תודה שהשמדת את המסוק, מורי.‬
‫"זה היה אמיץ מאוד ו…"‬
‫מה קרה?‬
‫רגע.‬
‫קאלי. איפה קאלי?‬
‫אלוהים.‬
‫אל, אני…‬
‫אני כל כך מצטער.‬
‫אני יכולה לקפוץ.‬
‫אני יכולה לקפוץ על הסלעים לשאול.‬
‫אני אהיה שם, ממש בעץ. קיצור דרך.‬
‫הנרי עדיין שם למעלה.‬
‫אם תיפלי…‬ ‫-אני לא אפול.‬
‫אם תצליחי…‬
‫אני אהרוג אותו.‬
‫כן?‬
‫ואז מה?‬
‫כשהייתי ילדה, ומצאת אותי ביער…‬
‫פחדתי.‬
‫פחדתי מאוד.‬
‫לא הבנתי את העולם.‬
‫לא הבנתי אנשים.‬
‫אתה אימצת אותי.‬
‫גידלת אותי.‬
‫הגנת עליי.‬
‫הפכת לאבא שלי.‬
‫אבל אני כבר לא ילדה.‬
‫ואני לא שרה.‬
‫לא הייתה לה אפשרות בחירה.‬
‫אבל לי יש.‬
‫ואני צריכה‬
‫שתסמוך עליי שאבחר נכון.‬
‫אני צריכה שתאמין בי.‬
‫תמצא אותי.‬
‫אתה חייב להתנגד לזה.‬
‫זה יכלה אותך.‬
‫זה יכלה את כולם.‬
‫זה לא היה באשמתך.‬
‫זה מעולם לא היה באשמתך.‬
‫תעזוב אותי.‬
‫לכן מצליף המוח לא רצה אותך במערה.‬
‫הוא לא רצה שתזכור.‬
‫אמרתי לך לעזוב אותי.‬
‫היית רק ילד, ילד כמוני.‬
‫והוא ניצל אותך.‬
‫הוא ניצל אותך כדי להביא את זה הנה.‬
‫אתה בדיוק כמוני, הנרי.‬
‫כלי.‬
‫אבל אתה יכול להתנגד לזה.‬ ‫לעזור לנו להילחם בו.‬
‫אל תיתן לו לנצח, הנרי, בבקשה.‬ ‫אל תיתן לו לנצח.‬
‫לא.‬
‫הוא הראה לי את האמת.‬
‫הוא הראה לי שהעולם הזה שבור.‬
‫שהאנושות שבורה.‬
‫אל תקשיב לו, הנרי. הוא שולט בך ברגע זה.‬
‫הוא מעולם לא שלט בי.‬
‫ואני מעולם לא שלטתי בו.‬
‫אתה לא מבין, ויליאם?‬
‫יכולתי להתנגד לו.‬
‫אבל בחרתי‬
‫להצטרף אליו.‬
‫אלוהים.‬
‫הוא זקוק… לי.‬
‫ואני זקוק לו.‬
‫אנחנו…‬
‫ישות…‬
‫אחת.‬
‫רוצו!‬
‫דסטין.‬
‫בוא.‬ ‫-קדימה!‬
‫קדימה.‬
‫שיט!‬
‫קדימה, תברחו!‬
‫רוצו!‬
‫היא פוגעת בו.‬ ‫-איך?‬
‫היא נלחמת בווקנה.‬
‫מוח הכוורת.‬
‫אז…‬
‫את באמת רוצה למות.‬
‫אנחנו חייבים לעזור לה.‬ ‫-איך?‬
‫מוח הכוורת פועל בשני הכיוונים.‬ ‫אם נפגע במצליף המוח, נפגע בווקנה.‬
‫מה, לפגוע בגודזילה שם?‬
‫הדרך היחידה לפגוע במשהו‬ ‫בקנה מידה כזה תהיה להתפזר.‬
‫לאגף אותו מכל הכיוונים.‬ ‫לכוון לנקודות הפגיעה שלו.‬
‫"נקודות פגיעה"? על מה אתה מדבר?‬ ‫-שם.‬
‫אחד מאיתנו ימשוך אותו לקניון הזה.‬ ‫השאר יתפסו עמדות על הצוקים האלה.‬
‫נארוב לו מלמעלה.‬
‫יש רק שאלה אחת.‬
‫מי מאיתנו יהיה הפיתיון?‬
‫אני.‬
‫לכו.‬
‫לכו!‬
‫קדימה.‬
‫לא!‬
‫לא, לא!‬
‫אין לנו מה לעשות. בוא, בבקשה!‬
‫זהירות!‬
‫זה בשביל אדי, בן זונה!‬ ‫-בשביל אדי!‬
‫אני כבר לא מפחד.‬
‫אנחנו לא…‬
‫מפחדים…‬
‫ממך.‬
‫כן!‬
‫צריך לברוח!‬
‫רוץ! שיט!‬
‫אל!‬
‫כולם בסדר?‬
‫הולי.‬
‫הולי? את שומעת אותי?‬
‫הולי?‬
‫הולי? הולי, קדימה.‬
‫ננסי?‬
‫כן. כן, זאת אני. אני כאן.‬
‫כן, זאת אני. אני כאן.‬
‫הולי?‬
‫היי!‬
‫היי.‬
‫טוב, תוציאי הכול. את מסוגלת. את תהיי בסדר.‬
‫איפה אני?‬
‫אתה בטוח, חבר. בסדר?‬ ‫באנו לקחת אותך הביתה.‬
‫כן. היי!‬
‫אני כאן, חבר. אני כאן. זה בסדר.‬
‫בבקשה. תחזור אליי!‬
‫לא!‬
‫התעסקת עם המשפחה הלא נכונה.‬
‫אמא, את הורגת אותו!‬
‫הצילו!‬
‫את יכולה לנסוע הביתה.‬
‫לא ברחתי הפעם.‬
‫אדי!‬
‫אוהב אותך, אחי.‬
‫להתראות, מייק.‬
‫אל! אל, איפה את?‬
‫הוא לא הפך אותי לזה.‬
‫את עשית זאת.‬
‫ויל, תתעורר.‬
‫לך מפה!‬
‫אני רק רוצה שזה ייגמר.‬
‫צ'יף, שומע? צ'יף?‬
‫כן, אני שומע. מה קורה?‬
‫טוב, הממזר חסר האף גמור.‬
‫חזרנו לעולם ההפוך ו…‬
‫הילדים איתנו.‬
‫מה שלום כולם? כולם בסדר?‬
‫כן, הקבוצה חטפה על הראש, אבל אנחנו בסדר.‬
‫מה עם אל?‬
‫כל הקבוצה.‬
‫אז מה דעתך להתחיל במופע, סבא'לה?‬
‫להשמיד את העולם ההפוך אחת ולתמיד.‬
‫בוא נתחפף מהגיהינום הזה.‬
‫כן, קיבלתי.‬
‫בסדר. הספירה לאחור מתחילה.‬
‫היי, תפסיק. אתה מורח את זה עליי.‬
‫היי, גם אני מגעיל.‬
‫זה באמת מסריח.‬
‫היי, מה את עושה?‬ ‫את מכניסה את כל החרא הזה פנימה.‬
‫זה או זה, או שאני אתעלף.‬
‫כי אתה מריח כמו…‬
‫אני לא יודעת כמו מה אתה מריח, אבל זה נורא.‬
‫חארות.‬ ‫-חארות.‬
‫זה טוב.‬
‫הנה היא, אין כמו בבית.‬
‫אז, ג'ימבו, אני חייב לשאול. איך ההרגשה?‬
‫אני צריך תנומה וסיגריה.‬
‫חשבתי שנגמלת.‬ ‫-כן.‬
‫לכן היא תהיה כל כך טובה.‬
‫תיזהר!‬
‫כולם בסדר?‬
‫כולם להרים ידיים למעלה!‬
‫ידיים למעלה!‬
‫קדימה!‬ ‫-היי, עזוב אותי!‬
‫רדו למטה! תרימו ידיים!‬
‫אמרתי ידיים למעלה!‬ ‫-היי, וואו!‬
‫בסדר.‬
‫בסדר, בסדר.‬
‫לא!‬ ‫-זאת אחותי!‬
‫עזוב אותי!‬
‫כן!‬ ‫-בסדר!‬
‫קדימה! זוזו!‬
‫דסטין!‬ ‫-מה קורה?‬
‫כולם לקום!‬
‫אל? אתה רואה את אל?‬
‫סרג'נט! איפה הילדה?‬
‫היא הייתה פה לפני רגע.‬
‫היא בטח ברחה.‬
‫אלוהים.‬
‫מייק…‬ ‫-רד ממני!‬
‫את…‬
‫את חייבת לצאת משם. את חייבת לצאת!‬
‫דבר מזה לא ייגמר לעולם כל עוד אני כאן.‬
‫לא. אנחנו נמצא פתרון.‬ ‫אנחנו נילחם. כמו תמיד.‬
‫אני צריכה שתדבר עם השאר.‬
‫לא.‬ ‫-אני צריכה שתודה להם בשמי.‬
‫שהיו כל כך אדיבים כלפיי.‬
‫ושלימדו אותי מה זו חברות.‬
‫לא! בבקשה אל תעשי את זה.‬
‫מייק, אני צריכה שתעזור להם‬ ‫להבין את הבחירה שלי.‬
‫אבל אני לא. אני לא מבין.‬
‫אני יודעת.‬
‫אבל אתה תבין.‬
‫יום אחד, אתה תבין.‬
‫אתה מבין אותי.‬
‫יותר מכולם.‬
‫תמיד הבנת אותי.‬
‫מהיום שנפגשנו…‬
‫ראית אותי.‬
‫לי קוראים מייק. זה קיצור של מייקל.‬
‫אולי נוכל לקרוא לך "אל". קיצור של אילבן.‬
‫את מי שאני באמת.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫אני אוהב אותך בגלל מי שאת בדיוק.‬
‫בבקשה אל תעזבי אותי, אל.‬
‫בבקשה, אל תעשי את זה.‬
‫אני תמיד אהיה איתך.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫להתראות, מייק.‬
‫אל!‬ ‫-מייק!‬
‫היי, אל תיגע בה!‬ ‫-מייק!‬
‫רדו ממני!‬
‫אל!‬
‫אל! לא!‬
‫אילבן!‬
‫אל!‬
‫- תיכון הוקינס -‬
‫לא!‬
‫אל!‬
‫- לזכרם -‬
‫- אנדרטה -‬
‫- לזכר אזרחי הוקינס, אינדיאנה‬ ‫שאיבדו את חייהם ברעידת האדמה הגדולה -‬
‫רוצה לראות את זה?‬ ‫-כן.‬
‫- 18 חודשים לאחר מכן -‬
‫שלום, זרים. מזמן לא התראינו.‬
‫אני תוהה… כלומר…‬
‫אתם בכלל זוכרים אותי?‬
‫טוב, אולי אני מצטנעת. בואו נודה באמת,‬
‫מי יכול לשכוח את הקול המרגיע הזה‬ ‫עם שמץ צרידות כמו של דברה וינגר?‬
‫נכון מאוד. זאת אני, רובין באקלי,‬ ‫הידועה בשם רוקין רובין.‬
‫ג'ימי "ידיים מהירות" הסכים באדיבותו‬ ‫לארח אותי באולפן להופעת אורח,‬
‫אבל תצטרכו להיות עדינים איתי‬ ‫כי אני מרגישה חלודה.‬
‫על מה אני אמורה לדבר בכלל? נכון?‬
‫הנושאים הרגילים שלי לא מעודכנים‬ ‫כמו תספורת הפטרייה של ידיד שלי.‬
‫כלומר, אין חיילים,‬
‫אין גדרות,‬
‫אין מצלמות האח הגדול,‬
‫והביג מאק היחיד בסביבה‬ ‫הוא קציצה כפולה מעוכה במקדונלדס.‬
‫אנשים שמחים ומחייכים והולכים לקולנוע.‬
‫- אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון -‬
‫אבל מי לא רוצה לראות‬ ‫את ההרפתקה החדשה של אינדי? שיט.‬
‫זהו זה.‬
‫סליחה על זה. השותף שלי לפשע נטש אותי.‬
‫אבל בכל הנוגע לתירוצים,‬
‫היה לו אחד לא רע.‬
‫קדימה, בנים! מוכנים לבייסבול.‬
‫עכשיו…‬
‫בלי טעויות חשיבה!‬
‫אני כמעט מאמינה באמונות תפלות יותר מדי‬ ‫מכדי להגיד את זה, ואני דופקת פה על עץ,‬
‫אבל אני חושבת שקללת הוקינס סוף סוף הוסרה.‬
‫בסדר, תומאס. קדימה, בנאדם!‬
‫אבל בו-זמנית…‬ ‫-קדימה!‬
‫זו אפילו לא הוקינס שאני זוכרת.‬
‫היא מרגישה שונה כל כך.‬
‫אבל אולי זו לא העיירה.‬
‫אולי אני זו שהשתנתה.‬
‫כנראה שכולנו השתנינו.‬
‫לפחות, זה נכון בהחלט לגבי החברים שלי.‬
‫שדרך אגב, מסיימים היום את הלימודים.‬
‫נכון מאוד, מחזור 89' של תיכון הוקינס‬ ‫צועד היום על הבמה.‬
‫אני מקווה שתבואו לתמוך בהם. אני אעשה זאת.‬
‫כי אם למישהו מגיעות‬ ‫מחיאות כפיים סוערות, זה להם.‬
‫אז כדי להתחיל במסיבה, שיר אהוב חדש.‬
‫אם תשברי עוד עצמות, תפתרי את זה לבד.‬
‫כי אני סיימתי עם בתי חולים.‬
‫אולי אני צריכה להיות לבד.‬
‫כאילו…‬
‫מה קורה פה?‬
‫מה? אנחנו מסיימים לימודים היום.‬
‫בעוד שעתיים. קצת הקדמת את המאוחר.‬
‫טוב, עכשיו אתה באמת מקדים את המאוחר.‬
‫אני מצטער. את פשוט נראית סופר סקסית עכשיו.‬
‫ואתה נראה סופר חנוני.‬
‫איכס, הכי דוחים.‬
‫את מתכוונת לצלם את התמונה?‬
‫נו כבר. בבקשה?‬
‫אמא, זה בסדר.‬
‫אני במרחק יום נסיעה בלבד.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫אני אחזור הביתה בכל הזדמנות.‬ ‫-בסדר.‬
‫ואני אתקשר כל כך הרבה שתרצי להחליף מספר.‬
‫בסדר.‬ ‫-בסדר?‬
‫בסדר. אני אוהב אותך.‬
‫אני אוהבת אותך.‬ ‫-רוצה לצלם עוד תמונות?‬
‫כן.‬ ‫-טוב.‬
‫כזה חתיך. מצטיין המחזור שלי.‬
‫- מצטיין מחזור -‬
‫סופרמן!‬
‫בסדר, מקליטים.‬
‫סיום לימודים שמח.‬ ‫-סיום לימודים שמח.‬
‫נחמד.‬ ‫-מחזור 89'.‬
‫כן, זה טוב, כן.‬
‫שיט. חכו רגע. לא.‬
‫אלוהים. לא.‬ ‫-תנו לו לתלות את זה.‬
‫עזוב את הסדין.‬ ‫-לא.‬
‫זה מואר מדי. צריך עמעום.‬
‫זה לא "הסנדק".‬ ‫-אני יודע שזה לא.‬
‫תן לו לתלות את זה.‬ ‫-יש לך עוד טייק אחד.‬
‫כל היום. הוא אמן…‬
‫הלו?‬ ‫-ג'ויס. זו קארן. ראית את מייק?‬
‫לא, לא ראיתי אותו.‬
‫לא ראינו אותו מאז אתמול בלילה.‬
‫זו קארן. היא לא מוצאת את מייק.‬
‫אל!‬
‫היי, ילד.‬
‫חשבתי שאולי תהיה פה.‬
‫אמא שלך מתחרפנת.‬
‫אני לא מאשים אותה. כלומר…‬
‫אני לא יודע אם אתה זוכר,‬ ‫אבל יש לנו היסטוריה‬
‫של ילדים נעדרים בעיירה הזאת.‬
‫היא לא תבין.‬
‫היא בחיים לא תבין למה…‬
‫למה אני לא יכול לעשות את זה,‬ ‫לצעוד על הבמה.‬
‫זה יהיה כמו שקר.‬
‫כאילו זה בסדר להמשיך הלאה,‬
‫וזה לא בסדר.‬
‫זה לא בסדר מבחינתי.‬
‫הייתה לי תוכנית.‬
‫שאני ואל ניסע למקום רחוק,‬
‫ואף אחד לא ימצא אותנו.‬
‫ואמרתי משהו על מקום עם שלושה מפלים.‬
‫זאת אומרת, אני לא יודע אם היא האמינה לי.‬
‫מה? שלושה מפלים? זה כזה טיפשי, ילדותי.‬
‫זו הייתה פנטזיה.‬ ‫הייתי צריך לחשוב על תוכנית אמיתית.‬
‫פשוט לא…‬
‫לא חשבתי שהיא פשוט…‬
‫היי. תקשיב…‬
‫זו לא אשמתך.‬
‫מה שקרה אינו באשמתך.‬
‫אל עשתה בחירה.‬
‫עכשיו תורך לעשות את שלך.‬
‫ולפי דעתי, יש לפניך שתי אפשרויות.‬
‫יש לך אפשרות אחת‬
‫שבה תמשיך להאשים את עצמך על מה שקרה.‬
‫תמשיך להריץ את זה בראש,‬ ‫מה יכולת לעשות בצורה שונה,‬
‫אתה תרחיק אנשים ותסבול,‬ ‫כי אתה חושב שזה מגיע לך.‬
‫ויש עוד אפשרות…‬
‫שבה אתה מוצא דרך לקבל את מה שקרה.‬
‫מוצא דרך לקבל את הבחירה שלה.‬
‫זה לא אומר שאתה צריך לאהוב או להבין את זה.‬
‫אתה אף פעם לא חושב על זה.‬
‫אתה פשוט מקבל את זה.‬
‫ואתה חי את החיים הכי טובים שאפשר.‬
‫אני בחרתי באפשרות הראשונה בעבר.‬
‫ואני לא ממליץ עליה.‬
‫ובאשר לאל…‬
‫אני חושב שאתה יודע‬ ‫מה היא הייתה רוצה בשבילך.‬
‫- ברכות למחזור 89' -‬
‫אני לא יודע. אני?‬ ‫-כן.‬
‫לא הייתי.‬ ‫-גם אני לא. אבל אני חושבת שהיא…‬
‫- תיכון הוקינס -‬
‫צהריים טובים לכולם‬
‫וברוכים הבאים לטקס הסיום של מחזור 89'.‬
‫אמא!‬
‫מייק.‬
‫אני מצטער, אמא. נלחצתי.‬
‫אתה לא צריך להסביר.‬
‫אלוהים, תראה אותך.‬
‫אתה מבוגר.‬
‫אני ממש גאה בך.‬
‫אני ממש גאה.‬
‫אני אוהב אותך, אמא.‬
‫אני אוהבת אותך, מותק.‬
‫ועכשיו אני מתכבד להציג מישהו‬
‫שבאמת הצטיין בתקופה שלו כאן.‬
‫גבירותיי ורבותיי, קבלו במחיאות כפיים‬ ‫את מצטיין המחזור שלכם, דסטין הנדרסון.‬
‫כן, חבר!‬
‫דסטין!‬
‫זה חבר שלי!‬
‫רק רציתי ילדות נורמלית.‬
‫אבל הילדות הזאת נגנבה ממני.‬
‫הוא נגנבה מאיתנו.‬
‫ובשנה האחרונה,‬ ‫אם אתם רוצים לדעת את האמת,‬
‫הרגשתי די מחורבן בגלל זה.‬
‫איך הוא מדבר.‬ ‫-אבל אז חשבתי על שש השנים האחרונות,‬
‫והבנתי שלמרות שהיו הרבה דברים רעים,‬
‫היו גם כל כך הרבה דברים טובים.‬
‫יש משחק שאני אוהב לשחק.‬ ‫הוא נקרא "מבוכים ודרקונים".‬
‫כן!‬ ‫-אלוהים אדירים.‬
‫ובמשחק הזה, יש שני סוגים של כאוס,‬
‫כאוטי טוב וכאוטי רע.‬
‫עכשיו, כאוס רע מוביל‬ ‫לאנרכיה, הרס, מלחמה.‬
‫אבל כאוס טוב יכול להוביל לחדשנות,‬
‫לשינוי.‬
‫ובית הספר הזה,‬
‫למען האמת, הוא היה צריך להשתנות.‬
‫כי היינו כל כך מפולגים‬ ‫לספורטאים, לחנונים, לפריקים.‬
‫ובכאוס,‬
‫כל החומות האלה נפלו,‬
‫והכרתי חברים חדשים.‬
‫הכרתי חברים שמעולם‬ ‫לא היו אמורים להיות חברים שלי.‬
‫זה לא רק אני. ראיתי את זה קורה לרבים.‬
‫כשאתה לומד להכיר אנשים ששונים ממך,‬
‫אתה מתחיל ללמוד יותר על עצמך.‬
‫אתה משתנה.‬
‫אתה גדל.‬
‫אני אדם טוב יותר עכשיו.‬
‫אני בן אדם טוב יותר בזכותם,‬
‫בזכות החברים שלי.‬
‫אז אני כבר לא מרגיש מחורבן.‬
‫אבל אני מודאג.‬
‫מודאג,‬
‫כי עכשיו כשהכאוס נגמר,‬
‫המנהל היגינס וכל מרובע כמוהו‬
‫יעשו כמיטב יכולתם להשיב את המצב על כנו.‬
‫ואני לא רוצה סדר,‬
‫ולכן זה צבוע שאני אפילו לובש את הדבר הזה.‬
‫אנחנו נראים מגוחך.‬ ‫מה זה? אנחנו נראים כמו סנאטורים רומאים.‬
‫כלומר, זה לא הולם אותי.‬ ‫אני לא חושב שזה הולם אף אחד מאיתנו.‬
‫אז באמת, לעזאזל עם זה.‬
‫- הלפייר חי! -‬
‫הנדרסון.‬ ‫-כן!‬
‫לעזאזל עם בית הספר.‬ ‫-הנדרסון!‬
‫לעזאזל עם המערכת. לעזאזל עם הקונפורמיזם.‬ ‫-די!‬
‫לעזאזל עם כולם…‬ ‫-כן!‬
‫וכל מי שמעכב אתכם ומפריד בינינו,‬
‫כי זו השנה שלנו!‬
‫כן!‬ ‫-כן!‬
‫כן!‬
‫תירגעו!‬
‫חזרו למקומותיכם עכשיו!‬
‫לימודי קיץ לכולכם!‬
‫וריתוק!‬
‫דסטין!‬ ‫-דסטין!‬
‫דסטין.‬
‫אתה מטורף. אתה מטורף לגמרי.‬
‫היגינס עשה במכנסיים!‬ ‫-מה הוא יעשה, יסלק אותי מהלימודים?‬
‫אתה מטורף.‬ ‫-היי.‬
‫היי, סטייסי.‬
‫רק רציתי לומר שמה עשית שם היה קטלני.‬
‫תודה. פשוט הלכתי על קטע של בלושי.‬
‫אם הוא היה משחק בסרט של יוז.‬
‫אבל אני לא יודע. זה נשמע הגיוני?‬
‫כן.‬
‫זה בסדר אם את…‬ ‫-לא, לגמרי.‬
‫כן?‬
‫בסדר. מגניב.‬
‫למה אמרתי את זה?‬ ‫-אחי…‬
‫היי, אז אני עושה מסיבה מאוחר יותר הערב.‬
‫כדאי לכם לבוא.‬
‫רגע.‬ ‫-זה קרה עכשיו?‬
‫שנלך?‬
‫זו שאלה רטורית?‬
‫לא. לעזאזל עם זה.‬
‫יש לי רעיון יותר טוב.‬
‫הרבה יותר טוב.‬
‫אני רק אומר, אני חושב‬ ‫שאתם ממש תאהבו את ניו יורק.‬
‫כן.‬ ‫-כמה השכ"ד בניו יורק?‬
‫אתה חושב לעבור?‬ ‫-כן. רוצה לבוא לגור איתי?‬
‫אתם רציניים? בחייך.‬
‫תראו את המקום הזה. השקיעה, הנוף.‬
‫אתם באמת אומרים לי שאתם לא מתגעגעים לזה?‬
‫לא.‬ ‫-לא.‬
‫היער, המחצבה, "פמלי וידאו", ה"הוק"?‬
‫לא.‬ ‫-לא.‬
‫לא, לא הייתי חוזר הנה‬ ‫גם בשביל מיליון דולר.‬
‫תצטרך הרבה פחות ממיליון, זה בטוח.‬ ‫המחירים עדיין נמוכים בטירוף.‬
‫יש מקום מגניב בפורסט הילס.‬
‫אני עדיין לא יכול לממן אותו, אבל אני קרוב.‬
‫וזה על משכורת של מאמן.‬
‫אל תשכח גם מורה לחינוך מיני.‬
‫אתה מלמד חינוך מיני?‬
‫זה חלק מהתפקיד.‬
‫אם תהיה לי שאלה על מחלת מין,‬ ‫תהיה הראשון שאפנה אליו.‬
‫תודה…?‬
‫לא, אני מת על זה.‬
‫אני אוהב ללמד את הילדים האלה.‬
‫אני זוכה ללמד אותם על נס החיים‬
‫ואיך לא להתחיל אותם בטעות.‬
‫והפעם, אני שולט בציונים.‬
‫למה יש לי תחושה שאתה די מקל עליהם?‬
‫יש לי מדיניות 100 קפדנית.‬
‫ציון 90 אם אתה ממש טמבל.‬
‫זה הכי נמוך שאתן.‬ ‫-לעזאזל, בוא תלמד באונ' ניו יורק.‬
‫מה, אני אתן ציון לסרט שלך‬
‫על קפיטליזם, קניבליזם, או מה שזה לא יהיה?‬
‫לא, זה אנטי-קפיטליסטי. "הצרכנית".‬
‫זו מטפורה. ככל שהיא אוכלת יותר,‬ ‫היא נעשית רעבה יותר.‬
‫נכון.‬ ‫-בסדר.‬
‫טוב, זאת אומרת, זה שם…‬ ‫-ברור.‬
‫זה שם זמני.‬ ‫-זה טוב.‬
‫עכשיו, סמית'… את סמית' הייתי שוקל.‬
‫אה… באמת?‬
‫אלה ההרצאות על סטיינם שמושכות אותך‬
‫או הריכוז הגבוה של נשים?‬
‫למה לא גם וגם?‬
‫מה איתך, ננס?‬
‫איך הבנות באמרסון?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫עזבתי את הלימודים.‬
‫אין מצב. מה?‬
‫ידעתי. הצטרפת לקומנדו של הצי.‬
‫לא, לא בדיוק. אני…‬
‫קיבלתי עבודה ב"הראלד".‬
‫וזה נשמע מפואר יותר. זו משרת מתלמדים.‬
‫אבל אני לא יודעת.‬ ‫פשוט נמאס לי מהלימודים‬
‫וחשבתי שאולי אצא ו…‬
‫אנסה את העולם האמיתי.‬
‫ננסי וילר.‬
‫עדיין מפתיעה.‬
‫אתם יודעים,‬
‫יש משהו שאני מתגעגעת אליו כאן.‬
‫אני מתגעגעת לזה.‬
‫פשוט…‬
‫אלינו.‬
‫מבלים ביחד.‬
‫אני מתגעגעת אליכם.‬
‫אני אוהבת את חבריי החדשים.‬
‫אבל זה…‬
‫זה לא אותו הדבר.‬
‫אני לא חושב שזה יהיה אי פעם.‬
‫טוב, אלוהים.‬
‫הרגתם אותי.‬
‫בואו נעשה משהו בנידון.‬
‫לא יודע. אפשר…‬
‫להיפגש.‬
‫פעם בחודש, כאן.‬
‫כן. או במקום יותר ניטרלי.‬
‫כמו…‬ ‫-אוקיי.‬
‫איזו עיר יש בין הוקינס,‬ ‫מסצ'וסטס וניו יורק?‬
‫לואיוויל.‬
‫פילדלפיה.‬ ‫-פילדלפיה.‬
‫יש לי דוד בפילדלפיה.‬ ‫הוא מוזר, אבל יש לו בית גדול.‬
‫יש לו מרתף?‬ ‫-כן.‬
‫חדר דוודים?‬ ‫-חדר דוודים?‬
‫כן.‬
‫אלוהים, זה מושלם.‬ ‫אתם יודעים, למחבוא.‬
‫שם היא לוכדת את כל הגברים‬ ‫ואז שורפת את הגופות שלהם.‬
‫"הצרכנית."‬ ‫-"הצרכנית."‬
‫מה חשבתם?‬ ‫-חשבתי שאתה מנסה להרוג אותנו.‬
‫לא.‬
‫בסדר. כן, אז ניפגש‬ ‫בבית של הדוד המוזר של רובין,‬
‫ונשתה ונעלה זיכרונות‬
‫ונצלם את הסרט‬ ‫האנטי-קפיטליסטי הקניבלי של ג'ונתן.‬
‫החל מהחודש הבא.‬
‫כן, אני בעניין.‬
‫אני בעניין.‬
‫לחיי זה ששום דבר לא יפריד בינינו.‬
‫כולל בני זוג מעיקים.‬
‫לימודים.‬
‫משכנתאות.‬
‫וילדים.‬
‫לחיים.‬ ‫-לחיים.‬
‫כן, סטיב. ילדים?‬
‫אני לא יודע, חבר'ה.‬ ‫אני חושב שקריסטן היא האחת.‬
‫אז, לא אמרת את אותו הדבר על דון?‬
‫לא.‬ ‫-ועל מרגרט.‬
‫ועל ג'ולי.‬
‫לא אמרתי את זה על ג'ולי.‬ ‫היא הייתה רק דרמה מההתחלה.‬
‫דרמה?‬
‫כאילו, היא שחקנית טובה?‬
‫כן, אתה לא רוצה…‬
‫כלומר, אני מחפש.‬
‫לא. לא שם.‬ ‫-כן, תביא אותה איתך.‬
‫אמרת בוודאות שהיא הייתה אהבת חייך.‬
‫אני זוכר את זה.‬
‫היא הייתה יפהפייה.‬
‫צ'יף. גברת באיירז. תמיד תענוג.‬
‫מוכנים להזמין?‬
‫כן.‬
‫כן. נשתה בקבוק של הקברנה סוב…‬
‫סוביניון.‬ ‫-כן. קברנה סוביניון.‬
‫ונזמין קוויאר למנה ראשונה.‬
‫ונזמין את הספיישל של הפילה פעמיים.‬
‫איך שהשף ירצה להכין אותם.‬
‫טוב מאוד, אדוני.‬ ‫-בסדר.‬
‫הופ!‬ ‫-מה?‬
‫זה יום גדול. זה יום של פעם בחיים.‬
‫גידלת שני ילדים יפים ושני גברים מדהימים.‬
‫הם התמודדו עם הרבה מעבר‬ ‫לגיל ההתבגרות לבדו.‬
‫את צריכה לשמוח.‬
‫להיות גאה.‬
‫אני גאה, אבל…‬
‫פשוט…‬
‫יהיה שקט בבקתה הזאת.‬
‫זה רק אנחנו והצרצרים.‬
‫צרצרים. כן. אני לא אוהב‬ ‫את קולות הצרצרים האלה יותר.‬
‫תודה.‬
‫הלוואי…‬
‫הלוואי שהיו קולות של משהו אחר.‬
‫אולי צווחת שחפים‬
‫או רחש הגלים העדין על החוף.‬
‫טוב, זה נשמע נחמד.‬
‫זה יכול לקרות.‬
‫אני רק אומר ששום דבר‬ ‫לא מאלץ אותנו להישאר כאן יותר.‬
‫אבל נראה שאתה חושב‬ ‫שחשבון הבנק שלנו גדול יותר ממה שהוא.‬
‫יכול להיות.‬
‫חבר שלי מהתקופה בניו יורק התקשר.‬
‫מחפשים מפקד משטרה חדש במונטוק.‬
‫העיירה מתפתחת. השכר יהיה גדול ב-20 אחוז.‬
‫אני יודע שזה לא מספיק לאחוזה או משהו,‬
‫אבל זה… משמעותי.‬
‫הילדים יהיו קרובים יותר.‬ ‫רק נסיעה קצרה לעיר.‬
‫את ואני?‬
‫נוכל להתחיל מחדש.‬
‫דף חדש.‬
‫ביחד.‬
‫אתה צוחק?‬
‫לא צריך להחליט שום דבר הערב.‬
‫לא צריך לקבל החלטות, אבל…‬
‫זה לא נכון.‬
‫מה…?‬
‫יש דבר אחד שאני רוצה להחליט הערב.‬
‫מי…?‬
‫ג'ויס באיירז.‬
‫האם תסכימי לבלות את שארית חייך‬
‫עם איש זקן עייף, זועף ועקשן‬ ‫שאוהב אותך מאוד?‬
‫כן. אני מסכימה.‬
‫דממה נופלת על העיירה.‬
‫כפריים מפוחדים צופים מגגות וסמטאות ותוהים,‬
‫איך כל זה ייגמר?‬
‫קול המגפיים מהדהד ברחבי הכיכר‬
‫כשסטראד פון זרוביץ'‬ ‫צועד לעבר דסטין המשורר.‬
‫אל תעשה את זה.‬ ‫-הלורד הערפד מזנק.‬
‫לא!‬ ‫-נועץ שיניו בגרונו.‬
‫הצופים משתנקים בעוד גופו מתמוטט.‬
‫הקתרוס שלו נגרר על אבני הכביש‬ ‫ומשחרר תו נוגה אחרון.‬
‫בן זונה!‬
‫נותר גיבור בודד, ויל החכם,‬ ‫התקווה האחרונה של ברוביה.‬
‫תטיל נחיל מטאורים. תחסל את הנבלה.‬
‫אני לא יכול.‬ ‫-למה לא?‬
‫הוא בטווח אבן הדיכוי. אין קסמים.‬
‫אז פשוט תכה בו עם המטה שלך.‬
‫זה שש נקודות נזק.‬ ‫נותרו לו 30 נקודות פגיעה.‬
‫טוב, אז מה עכשיו?‬
‫זהו זה.‬ ‫-כלום.‬
‫מה זאת אומרת, כלום?‬
‫שחמט.‬ ‫-הפסדנו.‬
‫אז אחרי כל זה, סטראד פון דושבאג מנצח?‬
‫המשחק הזה דפוק!‬ ‫-אני מסכים.‬
‫בזבוז זמן מטופש!‬
‫סטראד נהנה מאוד מהכעס שלך.‬
‫הגיע הזמן להצטרף לחברים שלך, מכשף.‬
‫תגמור עם זה ותזרוק.‬ ‫אני לא רוצה לשמוע את החרא שלו.‬
‫בסדר.‬
‫הקוסמת. מכנסיית סנט מרקוביה.‬ ‫היא אמרה שנוכל לזמן אותה.‬
‫כשנהיה בשפל הכי נמוך.‬
‫הלחש לזימון שלה. מה הלחש?‬
‫מה הלחש?‬ ‫-ויל.‬
‫"קוסמת! עורי ועצרי את נפילתנו‬ ‫בשבילים אפלים וסודות עמוקים‬
‫"התגלי בפנינו ולנו עזרי,‬ ‫את הבטחתך תקיימי."‬
‫שום דבר לא קורה.‬
‫בחייך, בנאדם.‬ ‫-למה?‬
‫אז למה בכלל יש לנו את הלחש?‬
‫מה?‬ ‫-רגע.‬
‫רגע, רגע.‬
‫אור סגול מתחיל לזרוח דרך הערפל.‬
‫הוא נעשה בוהק יותר ויותר.‬
‫זה שער.‬
‫ומתוך השער הזה צועדת…‬
‫הקוסמת מסנט מרקוביה!‬
‫אמרתי לו!‬
‫הקוסמת מושיטה את ידיה,‬ ‫קרן אור חזקה זורחת לפניה.‬
‫סטראד משחרר זעקה…‬
‫בעוד גופו מתכווץ, נשרף והופך לאפר.‬
‫בדה-בום!‬
‫כן, מה דעתכם על זה?‬
‫האפלה הערפילית‬ ‫שעטפה את הכפר ברוביה מתפוגגת,‬
‫ותרועות תושבי העיירה מקבלות את פניכם.‬
‫לאות האומץ והגבורה שלכם,‬ ‫הם מעניקים לכם מדליות,‬
‫ולכל אחד מכם מוענקים אלף מטבעות זהב.‬
‫עם שפע וכבוד,‬
‫אתם חיים את שארית חייכם בנחת ובאושר.‬
‫הסוף.‬
‫קמפיין מעולה.‬ ‫-קמפיין מעולה, חבר.‬
‫קמפיין מעולה.‬
‫רגע. חכה שנייה. זהו זה?‬
‫נחת ואושר? יש יותר נדוש מזה?‬
‫חשבתי שאתה מספר סיפורים מוכשר או משהו.‬
‫טוב, זה נכון, החלק של הנחת והאושר.‬
‫אבל אושר נמצא במקומות רבים.‬
‫האביר והזומר,‬
‫הם פורשים מהקרב ומתמקמים בכפר קטן.‬
‫בכל יום שעובר,‬
‫אהבתם מתחזקת.‬
‫המשורר,‬
‫שמשתוקק לידע,‬
‫עושה את דרכו לגילדת המכשפים של אנקלייב,‬
‫שם הוא מבלה את ימיו‬ ‫בספרייה העצומה שלהם.‬
‫למרות שהוא מסור מאוד ללימודיו…‬
‫היי, חבר.‬ ‫-הוא עדיין מפנה זמן להרפתקה מזדמנת.‬
‫באשר לוויל החכם,‬
‫הוא נוסע רחוק מאוד לעיר השוקקת ואלאקי.‬
‫בהתחלה, היא מהממת אותו,‬
‫שונה מאוד מהכפר שבו בילה את נעוריו.‬
‫אבל במהרה הוא מוצא את מקומו שם.‬
‫היי!‬
‫וביחד עם זה, אושר אמיתי‬
‫וקבלה.‬
‫ומספר הסיפורים?‬
‫מה איתו?‬
‫מספר הסיפורים ממשיך לספר סיפורים.‬
‫סיפורים בהשראת חבריו.‬
‫יום אחד, הוא מקווה‬
‫שסיפורי ההרפתקאות הגדולות שלהם‬ ‫יתפשטו ברחבי הארץ כולה‬
‫כדי שכולם ידעו על אומץ לבם.‬
‫אבל יש סיפור שהוא לעולם לא יוכל לספר.‬
‫סיפורה של הקוסמת.‬
‫או לפחות לא את הסיפור האמיתי.‬
‫הסיפור האמיתי?‬
‫כשהיא הטילה את קרן השמש.‬
‫עזוב אותי!‬
‫להתראות, מייק.‬
‫היא השתמשה בכוחותיה האחרונים, והיא נעלמה.‬
‫אל!‬
‫אבל שאלתם את עצמכם‬ ‫איך היא הטילה את הכישוף?‬
‫אבן הדיכוי.‬
‫היא לא יכלה להשתמש בקסם שלה.‬
‫בהמולה, אף אחד לא שם לב.‬
‫אבל תבינו, הקוסמת חכמה מאוד.‬
‫חכמה רק כמו אחותה,‬
‫אשר, לאחר שמיעת טיעוני הפלדין,‬
‫שינתה את דעתה.‬
‫אל תבכי, ג'יין.‬
‫הסיפור שלי…‬
‫תמיד היה אמור להסתיים פה.‬
‫אבל שלך לא חייב להסתיים פה.‬
‫יחד, האחיות תכננו תוכנית,‬
‫תוכנית להגן על הקוסמת ממסדר היד השחורה,‬
‫שהיה נחוש לגנוב את כוחותיה.‬
‫אז כדי להערים עליהם,‬ ‫היא הייתה חייבת לגרום לכולם,‬
‫כולל חבריה, להאמין שהיא מתה.‬
‫וכך האחות הטילה כישוף מרחוק.‬
‫היכן שהייתה מוגנת מכוחה של אבן הדיכוי.‬
‫אל! אתה רואה את אל?‬
‫כישוף של אי-נראות.‬
‫ברגע שהקוסמת ברחה,‬ ‫האחות הטילה כישוף אחד אחרון.‬
‫הקוסמת שמתה לעיניכם לא הייתה אמיתית.‬
‫היא הייתה אשליה.‬
‫לאן היא הלכה?‬
‫איש לא יודע.‬
‫איש לא ידע לעולם.‬
‫אבל אני רוצה לדמיין‬ ‫שהיא בארץ יפהפייה, במקום רחוק.‬
‫היא מוצאת עיירה קטנה להקים בה בית.‬
‫היא מוגנת מסכנת היד השחורה.‬
‫וכאן,‬
‫סוף סוף,‬
‫היא מוצאת שלווה.‬
‫היא סוף סוף מוצאת אושר.‬
‫וזו רק תאוריה, נכון?‬
‫איך נדע שזה נכון?‬
‫לא נדע.‬
‫לא בוודאות.‬
‫אבל אני בוחר להאמין שזה נכון.‬
‫אני מאמין.‬
‫אני מאמינה.‬
‫אני מאמין.‬
‫חבר'ה! מה קורה?‬ ‫הלזניה מתקררת.‬
‫כן, בדיוק סיימנו. כבר עולים.‬
‫- מקס - לוקאס - דסטין - ויל - מייק -‬
‫איך משחקים את המשחק הזה?‬
‫אלוהים, תיזהרו!‬
‫אתה בעצמך! אמרת שתסיימו לפני שעה.‬
‫תראו, זו טירה קטנה משלנו.‬
‫אני אחפש במדריך קמפיין למתחילים.‬
‫למה את שליטת המבוך?‬ ‫-כי זה היה הרעיון שלי, וזה הבית שלי!‬
‫הולי, אמרת שזה לא יהיה חנוני.‬
‫זה חנוני.‬ ‫-תניחי אותו!‬
‫הפלצת הרגע?‬ ‫-לא.‬
‫משהו מסריח. בא לי להקיא.‬
‫זו רק פיצה ישנה.‬
‫לפיצה ישנה אין ריח של תחת מיובש!‬
‫תאשים את הבנות.‬
‫סליחה, בנות לא מפליצות.‬ ‫אם כן, זה מריח כמו ורדים.‬
‫תקשיבו להולי!‬
‫אני אחזיר לך אותם כשתתרכזי.‬
‫בסדר. את יכולה להיות גמדה.‬
‫את רוצה שאני אסתובב ככה ואפול?‬
‫לא, את יושבת ומתרכזת.‬
‫תחזירי לי את המשקפיים שלי!‬
‫מה זה?‬
‫בבקשה תני לי להיות שליט המבוך!‬
‫לא. אתה יכול להניח את זה, בבקשה?‬
‫טוב, אז אתה צריך להיות גמד, אלף, ננס…‬
‫- כל החברים מוזמנים‬ ‫ביתו של ויל החכם - טירת באיירז -‬
‫- אתם עוזבים את הוקינס‬ ‫חזרו בקרוב -‬
‫- דברים מוזרים - מדריך לשחקנים‬ ‫משחק תפקידים פנטסטי -‬
‫תרגום כתוביות: שלומית בכר‬