Băga-mi-aș!
- Doamne! - Ține apăsat!
- Nu se oprește. - Apasă!
Asta fac! Apăsați mai tare! Ia șervețelele!
- Mai pune. - La dracu'!
Argyle! Du-ne la Sf. Maria!
Nu cred că rugăciunile o să-l ajute!
- Nu, idiotule! La Spitalul Sf. Maria! - Nu.
- Ce? - Fără spital.
- Te ducem la spital. - Trebuie să-l anunț…
pe Owens.
- Owens, bine. - Fata… e în pericol.
Cum îl găsim pe Owen?
Nina.
Nina… Cine e Nina?
- Bine. - Așa.
- Uite numărul. - Numărul.
- Vrea să scrie! - O sunăm pe Nina asta?
Ia o revistă, orice! Will, dă-mi ceva!
- Sângerează rău. - Am găsit!
- Aici! - Scrie numărul!
Uită-te la mine!
Haide!
Fir-ar să fie!
Ce se întâmplă? De ce e așa liniște în spate?
A murit? Iisuse!
Spuneți ceva! Băga-mi-aș!
Trebuie să ieșim de pe șosea.
Argyle, ieși de pe șosea acum!
La dracu'! E mort?
- Asta e nasol de tot! - Ce faci?
Ieși de pe șosea!
Ascultă!
Știu că ea a fost aici.
Dacă vrei să trăiești…
o să-mi spui unde e.
Scuze pentru zgâlțâieli, puștoaico.
Aș fi asfaltat drumul, dar…
s-ar fi dus de râpă ideea de „loc secret”.
Te-ai odihnit?
- Puțin. - E bine.
Presimt că o să ai nevoie.
CU 12 ORE ÎN URMĂ
Așa. Haide.
Doar nu credeai că o să lucrăm într-un șopron.
Tu ai construit totul?
Am renovat locul.
Știi ce înseamnă ICBM?
Rachetă balistică intercontinentală. E o bombă mai șmecheră.
Erau depozitate în astfel de silozuri, dar acesta nu mai era folosit.
De fapt, nu e nicio bombă aici. E doar un spațiu mare și gol.
Așa că l-am reamenajat pentru o armă mult mai puternică.
Tu.
- Anne, Tracy! 'Neața! - 'Neața, dle doctor!
Bună dimineața!
Iartă-i că se uită așa. Ești o celebritate aici.
- Da? - Da. Ce zic eu?
Pentru ei, ești mai tare decât Madonna.
Au renunțat la viețile, la slujbele, la familiile lor,
să vină să lucreze aici, fiindcă toți cred în cauză.
Cred în tine.
E în regulă.
Îi zicem Nina.
Ce e?
Dacă ți-am spune, am strica surpriza.
Bună, Unsprezece.
Știu.
Te temi de mine.
Poate, de când nu ne-am văzut, ai ajuns să mă urăști.
Dar eu mi-am dorit întotdeauna
doar să te ajut.
În acest moment, cred că ai mare nevoie de ajutorul meu.
Darurile ți-au fost furate.
Cred că știu de ce.
Și știu cum să le recuperezi.
Hai să lucrăm împreună din nou!
Noi doi.
Fiică…
și Tată.
Tată!
Am văzut-o.
Întoarce-te înapoi și colaborează cu dl doctor.
Nu!
Cu cât te miști mai mult, cu atât mai tare o să doară.
Nu!
Lăsați-o.
- Nu… - Îmi pare rău, Unsprezece.
Nu așa aș fi vrut să începem.
Dar totul va fi bine.
Ești acasă.
Acasă.
UN SERIAL NETFLIX
CAPITOLUL CINCI: PROIECTUL NINA
Destul!
Nu trebuie să-l omorâți.
Idioților!
Ce ți-am zis, americanule?
Să nu fugi.
Nu m-ai ascultat.
Acum, vei simți multă durere.
Multă!
Se poate și mai rău, americanule.
Măcar ai companie.
Ochii nu te înșală.
Sunt prizonier. Ca tine.
Yuri, contrabandistul, m-a trădat.
Ne-a trădat.
Porcul are probleme!
Ai zis că putem avea încredere în el! Ai jurat!
Așa am crezut! Crezi că așa am vrut să se întâmple?
Am pierdut totul! Totul!
Amândoi știam riscurile. Amândoi.
Fă-ne o plăcere, ucide-l!
Am riscat azi și am pierdut.
Am pierdut.
Ucide-l!
Joyce…
Ce știi de Joyce?
Bravo, fata mea!
Ce-i cu tristețea asta?
Nu vă bucurați că mergeți în spatele Cortinei de Fier?
Yuri, am familie. Mă așteaptă trei copii acasă.
Știați că untul de arahide nu se importă în Rusia?
Îl cumpăr aici cu 1,30 dolari și îl vând cu 20 de dolari acolo.
Cred că mama ta e mândră de tine.
Mama e moartă.
Moartă… de supărare că trăiește în sărăcie!
Ați înțeles?
Și Yuri are o familie.
Cu banii pe care-i iau pe voi, îi cumpăr o casă nouă.
Îi cumpăr fiicei mele un ponei.
Orice vor, de azi încolo, vor avea.
Da, pentru asta, mama va fi foarte mândră.
Țineți-vă bine! Ăsta nu e avion de linie.
O să ne zdruncine puțin.
Când a ieșit Rick de la pușcărie?
Sistemul judiciar e o glumă proastă.
Nimic!
Da. Ești bună și tu.
Dustin, aici Eddie Exilatul. Ești acolo?
Dustin, mă auzi?
Dustin?
Pământul către Dustin!
Bună, sunt Nancy.
Wheeler! Bună!
Am nevoie de niște mâncare foarte curând,
dacă nu vreți să ies în lume.
Nu face asta!
Stai acolo unde ești. Venim cât de repede putem.
Da. Auzi…
îmi iei și niște beri?
Știu, pare o prostie să beau acum,
dar o bere rece m-ar ajuta să-mi calmez nervii întinși.
Te contactez mai târziu.
Nu, să nu cumva… Wheeler?
- Dustin! Trezește-te! - Ce e?
- Nu trebuia s-o păzești pe Max? - Ba da.
- Scuze. - Unde e?
Acolo… era acum o secundă.
Jur, am ațipit doar…
o oră.
Bună dimineața!
E totul în regulă?
Da.
Da, totul e în regulă.
E foarte drăguț că stați împreună cu toții.
Încercați să faceți asta și în altă casă.
- Ești binevenit oricând. - Știu. Sunteți ca și familia mea.
- Se poate? - Sigur că da.
De ce nu? Ia tot ce avem.
Bine.
Bună!
Te simți bine?
N-am putut să dorm.
Mi s-a pus întruna muzică, nu știu de ce.
Dar Holly mi-a dat niște creioane de-ale ei.
Ne-am distrat, nu-i așa, Holly?
Asta e ce-ai văzut azi-noapte?
Cam așa ceva.
Mi-am zis că e mai ușor să le desenez decât să explic…
dar nu e așa.
Asta e…
Parcă erau expuși.
Era o ceață roșie peste tot.
Parcă eram într-un vis. Într-un coșmar.
- Crezi că Vecna vrea doar să te sperie? - Cu Billy? Da.
Dar când am ajuns aici…
ceva era diferit.
A părut aproape surprins. Ca și cum nu mă voia acolo.
Poate erai în mintea lui. El ți-a invadat-o pe a ta.
Putem să presupunem că ai ajuns cumva în mintea lui.
- Ca boilerul lui Freddy Krueger. - Freddy Krueger?
Un tip ars pe față, cu lame în loc de degete.
- Te omoară în vis. - Dustin, pe bune?
Scuze. E un film. Nu e real.
Dar… gândiți-vă.
Dacă cumva ai deschis o ușă secretă către lumea lui Vecna?
Poate că răspunsul pe care-l căutăm
e undeva în aceste desene incredibil de vagi.
- De-ar fi Will aici! - Așa e.
Am încercat să-i sun dimineață și e mereu ocupat.
- Asta e o fereastră? - Da.
- Un vitraliu cu trandafiri. - Da.
- Vezi? Nu desenez chiar așa de prost. - Ajută și faptul că am mai văzut-o.
Părți dintr-o casă.
Nu orice casă.
Casa lui Victor Creel.
- Unde te duci? - Să-i trezesc pe ceilalți.
Scuze! Pentru drum. Mersi, dnă Wheeler!
Nu!
11 - TATA
Nu!
Ia te uită!
Uite cine s-a hotărât să ni se alăture.
Ești cam somnoroasă azi.
Unde sunt?
Nu te-ai trezit de tot, nu-i așa?
Sunt în Hawkins?
Ia te uită!
Uite cine s-a hotărât să ni se alăture.
Ești cam somnoroasă azi.
Nu pleca prea departe, somnoroaso.
Lecțiile încep la 10:00 fix.
Ia te uită!
Uite cine s-a hotărât să ni se alăture.
Ești cam somnoroasă azi.
Are pulsul 120.
Respinge simularea.
- Mai las-o. - Nu…
Trebuia să o pregătim.
- O să se înece. - Ba nu.
Ba nu, o să înoate.
Frate!
Nu așa trebuia să se întâmple.
Frate, asta e prea de tot!
E o nebunie totală!
Bine… Tipul probabil că avea o familie, copii, chestii de-astea.
Trebuie să mergem la poliție, să le spunem tot.
De superiubita ta, de tipii răi, de planeta cu susu-n jos…
- Nu! - Dar… Ascultați!
Tipii răi de la guvern o caută pe superiubita ta. Corect? Bine.
Polițiștii ne pot ajuta să aflăm unde e.
O s-o ucidă. Dacă o ucid pe ea, ne ucid și pe noi.
Poate că ne ucid pe noi primii.
- Nu știu! - Argyle!
- Nu știu în ce ordine… - Ascultă-mă!
- Din oceanul… - Argyle!
- Ascultă! - Ce e?
Cred că putem găsi soluția. Trebuie să ne deschidem mințile.
Minți deschise? Văd un mormânt deschis!
- Să-mi deschid mintea? Cum adică? - Ascultă, frate!
Calmează-te!
Du-te la dubă și fă ce știi mai bine.
- Palmierul Violet. - Exact.
- S-a dus efectul.
- S-a dus. - Sunt tulburat.
- Ești tulburat. - Bine.
- Îmi pare rău. - Te ții bine.
- Jonathan! - Da?
Și mai multă iarbă? E o idee bună?
Știi altfel cum să rămână calm?
Hai să terminăm aici!
Nu-l lăsa să te afecteze.
E drogat ca naiba. Nici nu știe ce vorbește.
Nu înseamnă că greșește.
Dacă tipul ăla mai trăia o secundă măcar, am fi știut unde e Unșpe.
De ce n-a zis numărul de telefon?
Trebuia să-i explic.
Poate că Unsprezece m-ar fi luat cu ea și ar fi fost altfel.
N-am știut ce să spun.
Uneori, e înfricoșător să te deschizi așa.
Să spui ce simți cu adevărat.
Mai ales celor la care ții cel mai mult.
Fiindcă, ce te faci… dacă nu le place adevărul?
Știe cineva cum îl chema pe mort?
- Ce? - Mortul.
Să-i pun pe mormânt.
Știi că muncim de dimineață să ascundem cadavrul.
O să scriu: „Aici zace Agentul Erou Necunoscut.”
Da. „I-a salvat pe Argyle, Jonathan, Will și Mike.”
Vrei să ne scrii numele pe cutia de pizza?
Sunt nume des întâlnite.
Bine, frate. Fă-ți treaba. Doamne!
Hai, frate!
E pixul lui.
- Ce? - Al lui Agent Erou Necunoscut.
E pixul pe care mi l-a dat înainte să moară.
Ce mizerie!
De ce mi-a dat un pix care nu scrie?
Haide odată!
Frate, scriam cu el.
Ce faci?
- A căzut ceva din pix, frate. - Ce e?
Numărul de telefon.
L-am avut tot timpul!
Avem numărul, frate?
Ți-am zis eu să iei pauză?
Uite acolo. E o mână. O mână!
Suntem animale?
Ivan!
Nu-mi mai spune numele!
Vrei să-mi faci probleme?
Nu știu ce ți-au spus, dar sigur sunt numai minciuni.
Sunt aici din greșeală.
Îmi pare rău. Nu te pot ajuta.
Pot să te îmbogățesc.
Îl vezi pe americanul ăsta?
Are mulți bani.
Moșteniri.
Zi-i, americanule. Zi-i cum îl îmbogățești.
Ești de mare ajutor, americanule.
De mare ajutor.
Auzi?
Vrei să mori aici? Vrei să mori? Asta e?
De-asta am fost aduși aici.
Așa stă treaba? Te dai bătut?
Și femeia ta?
E prizonieră, dar e în viață. Putem să o salvăm.
„Să o salvăm.”
Ți se pare amuzant?
Nu înțelegi, nu-i așa? Nu înțelegi.
Cu cât mă apropii de Joyce, cu atât e în pericol mai mare.
- Nu gândești limpede, americanule. - Ba cred că da.
Pentru prima dată în viață, gândesc limpede.
Credeam că sunt blestemat.
De când aveam 18 ani.
Am primit o scrisoare.
Unchiul Sam voia să lupt în războiul din junglă.
Comuniștii coborau spre sud ca o plagă din cauza ticăloșilor ca voi și…
M-am înrolat bucuros.
Să-i arăt tatălui meu că nu sunt așa cum mă credea el.
Ajung acolo, ies bine la teste și mă trimit în Corpul Chimic.
Și uită-te la mine… un puști de 18 ani, la 13.000 de kilometri de casă.
Amestecam butoaie de 250 de litri de erbicid.
Aveam doar mănuși de cauciuc.
Curățam pulverizatoarele după raiduri, inhalând chestia aia.
Fără măști, fără nimic.
„Nu e război chimic. Sunt doar erbicide, ca să distrugă plantele.
Sunt inofensive.” Așa ne-au spus.
Apoi am revenit acasă. Cei cu care lucrasem,
câți s-au întors, au încercat să revină la normal.
Și-au făcut familii. Apoi a început grozăvia.
Copii născuți morți. Morți în burta mamei.
Coloana strâmbă, ochii ieșiți din orbite…
Oroarea…
ne-a urmărit, s-a lipit de noi.
Diane, soția mea, voia un copil.
Și eu voiam.
Am avut un copil. Ea… s-a născut sănătoasă, era perfectă.
O chema Sara.
Apoi a murit.
Tensiunea scade!
N-a avut o moarte ușoară…
A suferit.
Știusem riscurile, dar…
le-am ascuns.
Diane m-a părăsit. N-a dat vina pe mine. Nu prin cuvinte.
După aceea…
m-am refugiat în droguri și alcool.
Apoi au început să apară oameni în viața mea.
Fata asta, Unșpe, și Joyce. Mi-am zis că au nevoie de mine.
Nu era adevărat.
Era o minciună. N-aveau nevoie de mine.
Eu aveam nevoie de ele.
Aveam nevoie de ele.
Ai avut dreptate aseară.
Știam ce risc evadând de aici, dar tot am făcut-o.
În clipa în care am contactat-o pe Joyce,
am condamnat-o la moarte.
Așa cum am făcut și cu Sara.
Le fac rău celor la care țin.
În tot timpul ăsta, m-am înșelat.
Nu eram blestemat.
Eu sunt blestemul.
Se vorbește despre un monstru.
Adus din America.
Nu știu dacă spui adevărul, americanule, dacă chiar ești blestemat,
dar ai dreptate într-o privință.
O să murim aici.
- Vă pot ajuta cu ceva? - O să aruncăm o privire pe-aici.
Da…
E un fel de infiltrație.
N-am avut timp să o repar, cu toată nebunia asta.
Strânge-ți lucrurile. Te mutăm.
Diavolul e aici.
Îi simt prezența.
E tot mai prezent. Tot mai puternic pe zi ce trece.
Dar Chrissy e în rai, știu asta.
Se uită la noi și zâmbește.
E fericită să-i vadă pe cei cărora le-a luminat viețile.
Dar știu că e și dezamăgită.
E furioasă că monstrul care i-a făcut asta e încă liber.
Și acum.
Făcând rău altora.
Cum e posibil? El trăiește, iar îngerul meu e mort?
Știu că Dumnezeu are un plan…
Doamne, cât m-am rugat!
Dar nu înțeleg.
Nu găsesc niciun motiv.
Niciun motiv.
Am vorbit cu Cappelletti.
- Astea sunt poze pentru albumul școlii. - Tare!
- Sinclair? - Trădător nenorocit!
De-asta ne-a dus pe o pistă falsă.
Clubul Hellfire.
- Ei îl ascund pe Eddie. - Să mergem la poliție.
Poliția care zice că ea vindea droguri? Care-l lasă pe psihopat să ucidă?
Poate că secta asta ne face și nouă ceva.
- Ce să ne facă? - Știu că îi căutăm.
- Dacă ne-au blestemat? - Patrick crede că e blestemat.
Nu e nimic de râs!
Ascultă, eu nu cred în rahaturi supranaturale.
Dar secta asta e periculoasă. Trebuie să fim isteți.
Am făcut o listă cu locurile în care au fost văzuți.
Ne separăm. Îi căutăm. Îi scoatem din vizuini.
- Adaugă și casa lui Rick Foiță. - Ce zici?
Rick Foiță. E dealerul lui Eddie.
Ar trebui să fie la pușcărie, dar l-a văzut cineva acasă la el.
Ai mei au intrat în panică.
Probabil că n-au de ce. Cine știe?
Ba nu, zici bine.
Căutăm peste tot.
CASA LUI RICK FOIȚĂ
Nu e deloc înfricoșătoare.
Ce anume căutăm în haznaua asta?
Nu știm.
Știm doar că e importantă pentru Vecna.
Fiindcă Max a văzut-o în supa roșie din mintea lui?
- Cam așa ceva. - Super.
Poate aflăm unde e. De ce s-a întors. Ce-a avut cu Creel.
Și cum să-l oprim, înainte s-o atace iar pe Max.
Dar nu credem că e aici…
nu-i așa?
O să aflăm.
Ești gata?
Max…
Ce cauți aici, Max?
E încuiat. Să bat, poate e cineva acasă?
Nu e nevoie.
Am găsit o cheie.
Se pare că n-a plătit curentul electric.
De unde aveți lanterne?
Ție trebuie să ți se spună totul?
Nu ești copil.
Mersi.
În spate.
Au lăsat totul așa cum era.
O triplă omucidere nu prea ajută la vânzare.
Auziți?
Vedeți și voi asta?
- Da. - Da.
Asta ai văzut?
În viziunile tale?
E… doar un ceas.
Nu-i așa?
Un ceas vechi obișnuit.
De ce e obsedat de ceasuri vrăjitorul ăsta?
Poate că e ceasornicar?
Ai rezolvat cazul, Steve.
Eu știu un lucru.
Răspunsurile sunt aici…
undeva.
Stați câte doi. Robin, mergem sus.
Hai cu mine!
- Ai oftat? - N-am oftat.
- De ce ai oftat? - N-am oftat. Haide!
- Te-am auzit. - Mereu suntem parteneri.
Și nu-ți convine?
Ar fi frumos să mai schimbăm.
- Ce, sunt plictisitor? - Ba dimpotrivă.
Yuri!
Yuri, trebuie să fac pipi!
Renunță. Nu te aude.
Chiar trebuie să fac, Joyce. Nu e un plan ca să scăpăm.
- Nu ne aude. - Ce zici?
UNT DE ARAHIDE
Joyce, ce faci?
Joyce!
- Joyce! - Am piciorul prea scurt.
Poți trage ciobul ăla?
Poate că ar trebui să discutăm planul mai întâi.
Ce e de discutat? Ne tăiem legăturile și ne eliberăm.
Da. Și după aceea?
- Apoi îl dobori. - Să-l dobor?
Ai zis că ai centura neagră.
Zburăm la 3.000 de metri, Joyce. Dacă-l dobor, cine pilotează?
Bine, nu-l dobori. Îi iei pistolul și-l pui să ne ducă înapoi.
Îi iau pistolul așa, direct?
- Centura neagră nu e cea mai tare? - Ba da.
- Dar… - Dar ce?
N-am luptat niciodată de-adevăratelea.
Doar m-am antrenat cu alți cursanți.
Ce vârstă aveau?
Nu mai mici de 13 ani.
Treisprezece?
Dar Jeremiah are 16 ani. Aproape. Împlinește luna viitoare.
Iar Jeremiah e un luptător feroce. Foarte rapid și extrem de abil.
Și l-am învins.
O dată.
Sigur Yuri n-are antrenamentul și abilitățile lui Jeremiah.
Da! Ai dreptate.
Îl pot învinge pe Yuri. Cu siguranță.
Mersi pentru discuție. Mi-e mai bine.
Da!
Nu!
Ia te uită!
Uite cine s-a hotărât să ni se alăture.
Ești cam somnoroasă azi.
Oprește asta!
Lasă-mă să ies!
În anul 1786,
Nicolas Dalayrac a scris o operă numită Nina.
Tata!
E povestea unei tinere al cărei iubit a fost ucis în duel.
Nina a suferit atât de mult, încât și-a reprimat amintirile.
Era ca și cum nu s-ar fi întâmplat.
În fiecare zi, mergea la gară să-l aștepte pe iubitul ei.
Iar acesta nu venea niciodată.
Dacă Nina ar fi știut adevărul!
Nimic de-aici nu e real.
Nu. Dar cândva, a fost real.
- E o amintire. - Foarte bine.
- Cum? - Nu te gândi la asta.
Lasă-mă să ies!
Vreau să ies!
Îmi pare rău, Unsprezece.
Trebuie să găsești ieșirea.
Pleacă din gară!
Nu mai aștepta. Concentrează-te!
Ascultă. Amintește-ți!
Nu înțeleg.
Nu înțeleg!
Ia te uită!
Uite cine s-a hotărât să ni se alăture.
Ești cam somnoroasă azi.
Concentrează-te. Ascultă. Amintește-ți!
Ia te uită!
Uite cine s-a hotărât să ni se alăture.
Ești cam somnoroasă azi.
Îmi pare rău.
Am… probleme?
Probleme?
Nu.
De ce ai crede asta?
Dar pierzi toată distracția.
- Antrenamentul începe imediat. - Bine.
N-ai de ce să-ți faci griji.
O să te descurci de minune azi.
Sunt sigur de asta.
- Bună dimineața, copii! - Bună dimineața, Tată!
- Cum ne simțim azi? - Bine, Tată.
Foarte bine.
Doisprezece! Deschizi tu ușa, te rog?
Da, Tată.
Urmați-mă, vă rog.
- Cum se descurcă? - Foarte bine.
Înoată.
Asta e bine. Tocmai am vorbit cu Stinson.
Nu avem mult timp.
Atunci, trebuie să înoate mai repede.
- Uite una acolo. Încetinește. - Ce „una”?
- Argyle, oprește! - Nu mai țipa!
Argyle, încetinește!
La dracu'!
Formează: 202-968-6161.
- Sună? - Nu, sunt niște sunete ciudate.
E ocupat?
Ascultați.
Vă sună cunoscut?
Filmul Jocuri de război.
Ce?
Fir-ar să fie, nu e un telefon.
E un computer.
Nu știu dacă Nina e un computer sau e laboratorul,
dar agentul ne-a dat acces cu un scop.
Găsim computerul, îl găsim pe Owens și-l avertizăm. Și pe Unsprezece.
Am nevoie de un hacker. Singurul pe care-l știu…
e în Utah.
- Utah? - Salt Lake City mai exact.
Dumnezeule!
- Dumnezeule! - Ce e? De ce zici așa?
Întoarce-te
- Privește cu atenție… - Nu se poate!
Poveste fără sfârșit! M-a îngrozit filmul. „Nimicul”?
Frate, sunt chestii existențiale serioase.
- Glumești. - Pe I-15, ajungem dimineață.
Nu glumești!
Știu, pare o nebunie, dar Suzie a salvat lumea anul trecut.
Poate o salvează iar.
Fir-ar să fie!
Rick a avut vizitatori.
El e.
Dustin, mă auzi? Aici, Eddie. Mă mai ții minte?
Dacă mă aude cineva, să știți că am ceva probleme aici. Ați auzit?
Wheeler?
Mă aude cineva?
Auzi, Henderson?
Da?
Ai putea cumva…
să-mi explici ce fel de indicii trebuie să căutăm?
„Lumea e plină de lucruri evidente,
pe care nimeni niciodată nu le observă.”
Sherlock Holmes.
Foarte tare.
Mersi! E foarte tare. M-ai ajutat mult.
Sherlock…
- Ce e? Ce-ai pățit? - Un păianjen.
- Ce? - O Văduvă neagră.
- Bine. - Nu intra acolo.
- Stai… - Ce e?
- E ceva? - Nu te mai mișca!
- Stai pe loc. Am luat-o. - Mersi.
Dacă e un păianjen, nu-l găsești până nu depune ouă și ies puii.
Ai luat-o razna?
Robin, pe bune.
Are probleme mari.
- Mie-mi spui? - E bine că sunteți prietene.
Poate, după ce-l găsim pe Vecna, îl ucidem și salvăm lumea,
ieșim cu toții în oraș.
Eu, tu, Robin și Jonathan, când se întoarce.
Nu e o întâlnire. Eu și Robin. Nu suntem împreună.
- Ți-a zis că nu suntem? - Foarte clar.
Relație platonică cu P mare.
Da! Mersi.
Adică…
Aș ieși cu ea. Dar…
Ea e… Nu contează. Suntem prieteni.
- Doar prieteni. - Da.
Gata! Acum e bine.
Mersi.
Păi…
Bine!
Ar trebui să reluăm căutarea.
„Lucrurile evidente nu sunt ceea ce observă toți.”
Sau „nu observă”.
Sau…
Sherlock Holmes.
Ce?
- Era bună o casetă mai lungă. - Nici 46 de minute nu e rău.
Avem alte griji, mai mari.
De exemplu… Dacă ascultând-o încontinuu, mă plictisesc de ea?
Și nu mai e cântecul meu preferat?
Tot o să funcționeze? Sau Kate Bush o să-și piardă puterile magice?
Kate Bush? Niciodată.
- Îți place Kate Bush? - Da. Acum, da.
- Serios? - Da. Sunt superfan. Ți-a salvat viața.
I-am luat urma ticălosului. O să-l găsim pe Vecna
și o să-l ucidem înainte să se mai ia de tine.
Ai înțeles?
De fapt, pariez că niște note potrivite deschid o ușă către bârlogul lui secret.
Voilà!
Ce tont ești!
Credeam că ești cool acum.
Nu sunt cool?
Mi-a lipsit asta.
Ce anume?
Râsul tău.
S-a derulat.
Adu magia, Kate!
Am promis că nu mai întreb, dar…
vezi și tu asta?
Da.
Uite!
Oprește-te!
Foarte bine, Doi.
Foarte bine.
Acum, ce copil curajos vrea să încerce după el?
Eu!
Unsprezece?
Nu uita să te concentrezi.
Găsește energia.
Simte-o.
De ce își pierde atâta timp cu ea?
Liniște!
Râd…
de tine.
Te cred slabă.
Arată-le, Unsprezece.
Arată-le ce poți.
Bine!
Acum, mișcă-l.
Pierdere de timp.
- Ce se întâmplă? - Intră în stop cardiac.
Ajunge. Decuplați-o.
Decupleaz-o!
Ce păsărică obraznică!
Ai căzut din cuib?
Unde crezi că te duci?
Haide!
Fii fată cuminte și du-te la locul tău.
Sau ce? O să mă împuști?
KGB-ului nu cred că i-ar plăcea.
Așa e, nu pot să te ucid.
Dar KGB n-a zis în ce stare trebuie să fii.
Ești marfă fragilă.
Poți să te spargi.
Nu și dacă te sparg eu pe tine!
Am degete ca niște săgeți.
Brațele-mi sunt de fier.
Picioarele, ca niște sulițe.
Opune-mi rezistență și o să te ucid.
Sau întoarce avionul
și-ți voi cruța viața.
Dă-i drumul!
Am zis să-i dai drumul!
Am degete ca niște săgeți.
Brațele-mi sunt de fier.
Picioarele, ca niște sulițe!
- Ce-ai făcut? - Ce?
Am zis să nu-l lași lat.
- Parcă nu știai să pilotezi! - Nu știu!
Trage!
Trag!
- Parcă sunt luminițele de Crăciun. - Ce luminițe?
Când Will era în Lumea Răsturnată,
luminile se aprindeau.
Vecna e aici.
În casa asta.
Pe partea cealaltă.
Cred că a plecat din cameră.
Ne-a auzit?
Ne poate vedea?
Căștile!
Stați!
Opriți lanternele și răspândiți-vă.
N-o să vedem nimic dacă oprim lanternele…
Iisuse!
L-am găsit!
Era aici.
Cred că se mișcă. Se mișcă!
- Rahat! L-am pierdut. - Ba nu.
E un pod. Sigur că e un pod.
Stați puțin! Dacă ne atrage într-o capcană?
Fraților!
La dracu'!
Nu e aici.
Taci și mai caută!
Dustin?
Te rog! Mă auzi?
Nu contează.
Vino cu mine.
Fir-ar să fie!
Ciudatule!
- Unde crezi că pleci? - Băga-mi-aș!
- Hai odată… - Ți-e frică de apă? Haide!
…mizerie de motor!
Haide, ajută-mă, frate!
Haide, rablă nenorocită!
Haide!
Du-te dracului!
Nu? Bine! În regulă.
Lanternele!
Ce se întâmplă?
Nu te apropia! Înapoi!
Nu te apropia!
Ce faci? Vino! Aproape l-am prins!
Patrick!
Aer!
Dă-i aer, pentru Dumnezeu!
E în regulă. Acomodarea durează puțin.
Ești în siguranță.
Ne cam alergi. Chiar vrei să facem asta iar?
Nu!
Remarcabil!
Nu te apropia!
Am zis să nu te apropii!
Doar n-ai crezut că o să fie așa ușor.
Nu înțeleg.
Eu, da.
Tată?
Fiica mea.
Subtitrarea: Dan Ilioiu