Bună!
- Ține-l, Robin! - L-am prins!
- Dă-i! - Omoară-l!
La dracu'!
Da! Vino-ncoace!
Mori odată!
- Ce naiba? - Nancy, în spate! Ai grijă!
- Nancy! - Ia-l de pe mine, Robin! Ia-l!
Ia-l de pe mine!
E al meu…
Fir-ar să fie!
Dă-mi drumul!
Vino aici!
- Nu! - Prinde-l!
- Nancy! - Du-te dracului!
Vino-ncoace! Vino aici, nenorocitule!
Am zis, aici! Dă-i drumul!
- Steve! - Iisuse!
- Steve… - Iisuse Hristoase!
Te simți bine?
Mi-au luat o jumătate de kilogram.
În afară de asta, mă simt mai bine ca niciodată.
- Oare liliecii ăștia or fi turbați? - Poftim?
Dintre toate lucrurile, cel mai frică mi-e de turbare.
Trebuie să te vadă repede un doctor.
După ce apar simptomele, e prea târziu. Ești ca și mort.
E bine. Nu sunt mulți.
Îi putem doborî.
Nu-i așa?
Ce ziceai?
Pădurea! Haideți!
Minunat, iar alergăm.
UN SERIAL NETFLIX
CAPITOLUL ȘAPTE: MASACRUL DE LA LABORATORUL HAWKINS
Cum ai dormit, dle Wallace?
Ți-ai reconsiderat poziția?
Unde e fata?
Poate că vrei să te mai gândești.
Haide!
Nu! Vă rog! Așteaptă!
Te rog…
n-o ucideți.
Promite-mi că n-o ucideți!
Nu mai avem timp, Martin. Hawkins nu mai are timp.
Înțeleg bine ce e în joc.
Uneori mă întreb dacă înțelegi.
Dacă nu cumva ai făcut toate astea fiindcă voiai să stai cu fata ta.
Ți-am dat tot ce ai cerut.
Mi-am încălcat principiile, mi-am riscat viața, familia.
Fiindcă m-ai asigurat că o să dea rezultate,
că asta e singura cale.
Dar nu văd niciun progres, Martin.
Știi ce văd?
Văd o fetiță înspăimântată și traumatizată.
Ne-am descurcat!
Adevărul e că regresezi, Unsprezece.
Mergi înapoi.
Unsprezece, uită-te la mine!
Uită-te la mine.
Știu că ești îngrozită.
Ești îngrozită de ceea ce ai văzut.
Groaza asta te trage înapoi.
Dacă vrei ca proiectul Nina să aibă succes,
nu trebuie să te ascunzi de adevăr, indiferent cât de înfricoșător ar fi.
Am văzut ce am făcut.
Sunt un monstru.
Vorbești de monștri și de supereroi.
Asta găsești în legende și în povești.
Realitatea și adevărul rareori sunt atât de simple.
Oamenii nu pot fi definiți așa ușor.
Doar văzându-ne în deplinătatea noastră, cu bune și rele,
putem deveni compleți.
Dacă nu vreau să fiu completă?
Asta e o alegere.
Alegerea ta.
Ușa e mereu deschisă.
Locul ăsta nu e o închisoare.
Aici e închisoarea.
Ai ales să ai încredere în mine o dată.
Te rog să ai încredere din nou.
Călătorește cu mine în trecut încă o dată!
Nu te mai ascunde, Unsprezece.
Ce ai făcut?
CONFIDENȚIAL PROPRIETATEA GUVERNULUI SUA
Cât timp ai sărit?
Ai vrut progrese.
Asta îți ofer.
Ce făceați la lac mai exact?
- Eram… - Ne plimbam.
Vă plimbați?
La ora 21:00?
La lac!
Voiam…
să facem o baie.
Să facem baie noaptea.
Dusty!
Cineva a fost ucis acolo!
Așa e. Nu ne-am dat seama decât când am ajuns.
Și n-am făcut baie.
Nancy a fost cu voi la scăldat noaptea?
- Nu. - Da!
Nu știm sigur.
A fost acolo.
Apoi, a plecat.
Totul e neclar.
- Atunci ați apărut. - Da!
Iar ei m-au provocat să spun ce-am spus.
Da!
- Despre ucigaș. - Bine că n-ați fost împușcați.
L-ați văzut cumva pe Eddie?
Cu psihopatul ăla, ucigașul ăla turbat?
Doamne, nu.
- Nu. Deloc. - Nu. Nu știm nimic de el.
- Nici nu-l știm. - Cine?
Ce rahat!
- Erica! - Știți că mint de îngheață apele.
Canapeaua e sloi.
- Erica! - Asta e realitatea!
Îi minți pe polițiști, Dusty?
- Nu! - E o infracțiune, fiule.
- Nu mint! - Camera se transformă în ghețărie.
Ziceți-le de închisoare, poate-și dau drumul la gură.
- Bine… - Vrei să-i vezi închiși?
- Nu e de glumă. - N-a vrut să zică asta.
- Nu e necesar. - Eu sunt de acord.
- Tăceți! - Dumnezeule!
Tăceți din gură!
Iisuse!
O să încercăm o abordare mai civilizată.
Câte unul.
Tu prima.
- Ce? De ce eu? - Urmează-mă.
Nu sunt în Clubul Hellfire!
E nevoie de cătușe?
Sus!
Fuguța!
Haide!
Bine…
- A fost cât pe-aci. - Da.
Chiar prea mult.
La dracu'!
Steve?
- Iisuse! - N-am nimic.
Ba nu. Sângerezi.
Stai jos. Așa.
Bine.
Bine…
Vestea bună e că amețeala nu e simptom de turbare.
Dar dacă ai halucinații sau spasme musculare,
dacă devii agresiv, dacă vrei să mă pocnești, spune-mi.
- Robin… - Da.
Vreau să te pocnesc.
Simțul umorului e intact. Asta e bine.
Da.
Bine.
Așa…
- Ești gata? - Da. Fă-o!
- Scuze. - E în regulă.
E prea strâns?
- E bine. - În regulă.
Gata.
Mersi.
Pentru puțin.
Așadar…
locul ăsta e ca Hawkins, dar cu monștri și chestii nasoale?
Cam așa ceva.
Ai grijă la vrejuri. Au o minte comună.
O ce?
Toate creaturile scârboase, frate.
Sunt ca un singur organism.
Când calci pe un vrej sau pe un liliac, calci pe Vecna.
La dracu'!
Dar tot ce e în lumea noastră e aici? Mai puțin oamenii?
Din câte înțeleg, da.
Teoretic, putem merge la secția de poliție,
să furăm arme, grenade și ce mai e nevoie
ca să gonim liliecii de la portal.
Mă îndoiesc că poliția orașului Hawkins are grenade.
Arme, da.
Nu trebuie să mergem în oraș pentru arme.
Am arme la mine în dormitor.
Tu, Nancy Wheeler, ai arme, mai multe,
în dormitor?
Mereu surprinzătoare, nu?
Un pistol Makarov și un revolver.
Cu ăla era să mă împuști odată.
Aproape că meritai.
Acoperă-te, frate.
Dumnezeule!
- Da, armele mi se par o idee bună. - Și mie.
Ce mai așteptăm?
Să știi, ceea ce vom încerca e o nebunie.
Chiar și pentru tine, americanule.
Da?
Vrei să-mi zici ce șanse avem?
Aș zice…
că sunt de 0,1%?
Chiar dacă ucidem bestia, mai trebuie să evadăm.
Dacă nu reușim, nu cred că o să ne invite înapoi în celulă.
Ne împușcă direct.
Murim, dar vom fi ucigași de monștri. O să fii o legendă.
Dar tot trădător. De asta ai uitat.
Ucigaș de monștri e mai tare.
Mikhail o să fie mândru de tatăl lui.
Mikhail?
Nu.
După el, se pare că nu mai fac nimic bine.
O să zică:
„Tată, pariez că americanul chelios a făcut toată treaba.”
E la vârsta aia?
Da, e la vârsta aia.
E la fel și la tine, americanule?
Cu fiica ta cea nouă?
Ultima dată când am văzut-o pe Unșpe nu mai voia să aibă de-a face cu mine.
Îi stăteam în drum.
Mă gândesc la tatăl meu și la mine la vârsta ei. Era la fel.
Exact la fel.
Probabil că ne e în fire să ne respingem tații.
Ca să creștem, să evoluăm.
Să devenim noi înșine.
Sper că asta face și ea.
Devine ea însăși.
Totuși…
Îți faci griji.
Grija pentru fiii și fiicele noastre
e ceva natural, nu-i așa?
Da.
Dar nimic din ce-a înfruntat Unșpe nu e natural.
Bestia aia…
monstrul de acolo face parte din ceva ce vrea să-i facă rău lui Unșpe.
Să o ucidă.
Nu înțeleg.
Sincer să fiu, nici eu.
Știu doar că chestia aia n-ar trebui să fie aici, să fie în viață.
Dacă e aici, înseamnă că nu s-a terminat.
Credeam că am ajuns aici
ca să plătesc pentru ce am făcut.
Poate că sunt aici cu alt scop.
Poate…
Poate că o pot ajuta încă pe Unșpe.
Chiar dacă e ultimul lucru.
Vorbești ca un credincios.
Credincios? Nu știu ce să zic.
Dar aș putea să încerc o rugăciune.
Dacă vrem să scăpăm, să-i vedem pe Unșpe și Mikhail,
noi doi…
avem nevoie de un miracol.
Cu ce te ajut, tovarășe?
Sunt Yuri Ismaylov.
Frumușel, nu?
Gardianul-șef mă așteaptă.
Am o livrare specială pentru el.
Marfă de import din America.
Bine…
Încearcă să nu clipești.
Te-a mai durut capul?
Ești amețită?
Și memoria?
Îți amintești ce s-a întâmplat?
Poate ne ajută altcineva să umplem spațiile goale.
Da?
Bună dimineața, copii!
Bună dimineața, Tată!
Lecția de azi va fi despre reguli.
Pentru unii dintre voi,
nu e ceva necesar.
Alții însă, au nevoie să li se aducă aminte.
Unsprezece, ieși în față.
Ieri-seară, sora voastră Unsprezece a suferit o contuzie
în timp ce era în Camera Curcubeului.
Ea zice că nu-și amintește ce s-a întâmplat.
Dar aceste răni nu apar de la sine.
Cineva i-a făcut asta.
Cineva din camera aceasta.
Așadar…
cine îmi spune ce s-a întâmplat?
Probabil… că a căzut.
A căzut?
Ai văzut-o, Tată.
E împiedicată.
Proastă.
Unsprezece, mergi la loc.
Doi, ieși în față.
Puneți-i gulerul!
Mulțumesc.
Crezi că, fiindcă ai un oarecare talent, ești mai presus de reguli?
Așa e?
Nu, Tată.
Că regulile nu ți se aplică la fel ca fraților și surorilor tale?
Nu, Tată.
Atunci, de ce ai atacat-o pe Unsprezece?
- Ea ți-a spus asta? - Tu pui întrebări sau eu?
- Ai atacat-o pe Unsprezece? - Dacă ți-a spus asta, minte.
Tată, te rog, trebuie să mă crezi!
Tată, te rog!
Minte…
Spune-mi, încercăm din nou?
Ce s-a întâmplat?
A fost un accident.
Nu puteam alege un drum ceva mai puțin înfricoșător?
Ne apropiem. Aproape că am ajuns. Nu te teme.
Eddie! Omule!
Ascultă…
Vreau să-ți mulțumesc.
Că m-ai salvat.
Pe dracu'! Te-ai salvat singur, frate.
Parcă erai Ozzy.
Ozzy?
Când ai mușcat din liliacul ăla.
Ozzy Osbourne?
Black Sabbath?
A smuls capul unui liliac pe scenă. Nu știi?
Nu.
Ai rezolvat-o ca un metalist, asta zic.
Mersi.
Henderson mi-a zis că erai mare șmecher.
A insistat chiar.
- Henderson a zis asta? - Da. Puștiul te idolatrizează.
Habar n-ai cât. E cam enervant, sincer să fiu.
Nu știu de ce-mi pasă ce zice piciul,
dar cred că am devenit puțin gelos, Steve.
Nu puteam accepta că Steve Harrington era de fapt…
un băiat bun.
Părinți bogați, popular, succes la fete…
Și nu e un jegos? Nu se poate.
Asta e împotriva legilor universului
și a teoriilor mele personale.
- Încă sunt supergelos. - Ești nebun.
De-asta, n-aș fi sărit niciodată în lac să te salvez.
Niciodată…
într-o situație normală.
Nu.
În afara lumii Dungeon & Dragons nu sunt un erou.
Când simt pericol, îmi iau tălpășița.
Asta am aflat despre mine săptămâna asta.
- Nu te mai stresa. - Vezi tu?
Am intrat aici doar fiindcă fetele au sărit după tine.
Mi-a fost prea rușine să rămân afară.
Wheeler n-a stat pe gânduri nicio secundă.
Nicio secundă.
A sărit direct.
Nu știu ce-a fost între voi doi,
dar în locul tău,
aș recâștiga-o.
Fiindcă ăsta
a fost cel mai clar semn de iubire adevărată
pe care l-au văzut ochii ăștia cinici.
Iisuse!
Iar începe!
Ăsta-i al doilea cel mai nasol lucru: cutremurele.
Serios, oricum sunt împiedicată.
Nancy!
Unde te duci?
Nancy!
Haideți!
Steve, ești pe recepție?
Nancy? Robin?
Aici, Dustin. Unde sunteți?
Ne-a luat poliția. Repet: ne-a luat poliția.
Sunteți pe recepție?
La dracu'!
- Să chemăm avocați? - Nu. N-am ajuns încă acolo.
N-a făcut nimeni nimic rău.
Dar dacă au făcut ceva rău?
- Ai reușit? - Nimic.
- Crezi că au trecut… - Prin Portalul din Apă?
Fără noi? Fără un plan? Fără arme?
- N-ar fi atât de fraieri. - Da.
S-or fi ascuns de mâna legii.
„Mâna legii”? Vă credeți în serialul Gunsmoke?
Sunteți Prostul și Urâtul? Să adun potera?
- Pun șaua pe cai? - Erica!
Te rog, pleacă!
Uite cum facem.
Ori îmi spui ce se întâmplă,
ori îi spun lui Dustin ce am găsit sub patul tău.
- Te rog, nu. - Scuipă tot, văcarule!
- Ce-a găsit sub pat? - Nimic.
- E scârbos? De la unu la zece. - O sută.
O sută?
Ucigașul e un vrăjitor din Lumea Răsturnată.
L-am căutat. E în Lumea Răsturnată și nu putem ajunge acolo.
Așa credeam, dar am găsit un portal în Lacul Îndrăgostiților.
De-asta eram acolo când n-au luat fraierii de polițiști.
Dacă spui cuiva despre asta,
inclusiv mamei,
tatei,
Tinei…
mai ales Tinei,
o să te sugrum
în timp ce dormi.
Înțelegi?
Erica?
Ai… înțeles?
Partea cu sugrumatul în somn, da. În rest, nu prea.
De ce să facă un portal în lac?
- Poftim? - Comuniștii.
- Nu sunt comuniștii. - Dar cine?
- Nimeni. - S-a deschis așa, de la sine?
Erica, habar n-ai despre ce vorbești.
Așa e, nu are habar.
Dar a pus o întrebare esențială. Cum s-a deschis Portalul din Apă?
Știm două portaluri deschise. Unul, de către Unșpe, altul, de comuniști.
Acum nu-s nici comuniștii, nici Unșpe, așa că…
Frățioare!
Stai…
„Stai” ce?
Un lucru n-am înțeles noi niciodată.
De ce ucide Vecna?
Ce motiv are?
Ucide adolescenți? A părut mereu prea aleatoriu.
Prea prozaic.
Pe deasupra, care e rolul Stăpânului minții?
Poate că ăsta e.
Ăsta e răspunsul!
Care e răspunsul?
Sigur vrei doar apă?
- Avem Coke, Sprite, Dr. Pepper. - Coke. Mersi.
Ascultați-mă cu atenție.
Cum a deschis Unșpe portalul cel mare?
- A intrat în legătură cu demogorgonul. - Cu puterea minții.
La fel ca…
- Vecna, când își face vrăjile. - Exact!
Dacă la fiecare crimă,
nu doar își ucide victimele, ci creează și o legătură psihică puternică cu ele?
Una destul de puternică
pentru a străpunge spațiul și timpul.
- Deschide mai multe portaluri. - Bingo!
Am înțeles. Suntem la familia Wheeler.
- De ce le deschide? - Ca să subjuge lumea.
- Cine mai voia asta? - Stăpânul minții.
Dacă demogorgonul era un soldat obișnuit,
Vecna e un general cu patru stele.
Un general capabil să deschidă portaluri.
- La dracu'! - Frățioare!
Frățioare! Nu s-a înțeles nimic.
M-ai pierdut la „portalul cel mare”. Fii amabil, reia.
- Mai știi portalul de sub laborator? - Nu. Am amnezie.
Nu era făcut de comuniști.
Și laserul uriaș la ce folosea?
Frățioare…
Ia-ți o menajeră, Wheeler.
Haideți! Nu vreau să stăm mai mult decât e nevoie.
Ea a creat o fisură în spațiu și timp.
Destul de puternică…
Nu sunt pistoale.
Au tocuri ascuțite, dar speram la ceva cu proiectile mortale.
- Nu înțeleg. - Poate că le-ai pus altundeva.
Am o soră de șase ani. Știu unde-s armele.
În plus, am aruncat pantofii ăștia acum mulți ani.
CHIMIE CE DEFINEȘTE UN ELEMENT CHIMIC?
Iisuse! Câte ai făcut?
Ai zis că mă ajuți.
Înțeleg că notele sunt importante,
dar am putea învăța altă dată?
E chimie de clasa a zecea.
Tapetul ăsta… e vechi.
Oglinda asta a fost vândută în stradă.
Iar tu…
Tu n-ar trebui să fii aici.
Te-am dat verișoarei Joanna acum doi ani.
6 NOIEMBRIE 1983 M-AM ÎMPĂCAT CU STEVE. BARB ȘTIE.
Ce e?
Nancy? Mă sperii.
Cred că armele nu sunt aici…
fiindcă nu există încă.
Nu…
există?
Jurnalul ar trebui să fie plin. Nu e.
Ultima însemnare e din 6 noiembrie 1983.
Ziua în care a dispărut Will. Când s-a deschis portalul.
Suntem în trecut.
Dustin!
Mă auzi? Dustin!
Alo!
- Chiar o fi turbat. - Alo!
Steve, ce faci?
Alo!
Henderson e aici. Ticălosul e aici.
E în pereți cumva. Ascultați.
Dustin.
Dustin!
Dustin, mă auzi?
Asta ne aduce la prima ta întrebare.
Cum și de ce a apărut un portal în Lacul Îndrăgostiților?
Să analizăm! Ce au în comun Unsprezece și Vecna?
Dustin!
- Dustin? - Dustin!
Ori nu ne aude, ori e un nemernic.
- Will a găsit o cale. - Poftim?
Will.
A reușit să vorbească cu Joyce prin lumini.
- Lumini? - Da.
- Încearcă butonul. - Bine.
Nu funcționează!
Fraților?
Vedeți asta?
…ca să străpungă timpul și spațiul, ca la portalul cel mare.
Totuși e un portal.
Simt…
furnicături.
E plăcut.
Știe cineva codul Morse?
Nu.
„SOS” se pune?
Este…
E de folos?
Teoria noastră e că Vecna stabilește conexiunea din podul lui.
Nu știm de ce. Presupunem că o poate face de oriunde.
- Mă asculți? - Da, te ascult.
Doar că…
Ziceați că l-ați urmărit pe Vecna cu ajutorul luminilor?
Da, de ce întrebi?
Cred că e aici.
Funcționează.
„S”.
„O”.
„S”.
Auziți,
știți ce ziceam, că n-ar fi fraieri să treacă prin Portalul din Apă?
Da?
I-am supraestimat.
Gardianule, aveți o închisoare frumoasă.
Ce zici de asta?
Dar de asta, ce zici?
Așa mă gândeam și eu.
Gardianule,
mă bucur să te cunosc.
Sunt Yuri, desigur. Dă-mi voie să-ți prezint…
La dracu'!
Scuze.
Ce e?
Vrei, te rog, să nu te mai joci cu ăla?
Nu mă joc. Exersez.
Tu vrei să nu-mi mai vorbești și să-ți joci rolul?
Nu uita, ești îngrozită, speriată, confuză.
- Da, chiar sunt îngrozită, speriată… - Bine, în regulă. Perfect.
Yuri Ismaylov.
Salutare!
În sfârșit, ne întâlnim.
Tovarășe maior!
El e spionul Bauman?
Nu prea seamănă.
E mai urât în realitate, așa e.
Și-a ras și barba ca să se deghizeze.
Nenorocitul!
Taci, gunoi american!
Destul! Ajunge!
Iar aceasta…
Pe ea aș recunoaște-o de peste ocean.
Arăta mai bine în uniformă, dar tot e foarte frumoasă, nu-i așa?
Da, foarte plăcută ochiului, tovarășe.
Nu la fel de plăcută urechilor.
Unde e?
Ce-ai făcut cu Hopper, porc comunist ticălos?
Cum ziceam,
neplăcută.
Dar trebuie să recunosc că și eu sunt curios.
Celălalt american…
Ce-ați făcut cu el?
Parcă îl văd pe o masă de tortură
afară în frig, întins bine,
cu păsări ciugulindu-i ochii.
Am ghicit?
Am auzit povești despre Yuri Ismaylov,
contrabandistul de unt de arahide.
Tu…
nu ești așa cum am auzit că e Yuri.
Nu…
Nu sunt?
Nu.
Mi s-a zis că Yuri are o rotiță lipsă.
Tu…
ai o grămadă de rotițe lipsă!
Sper că n-am pierdut spectacolul.
Dimpotrivă, ați ajuns exact la timp.
Cheia asta vă deschide dulapul cu arme.
Alegeți orice armă vreți.
Rămâneți laolaltă sau separați-vă.
Ce se întâmplă?
Li se explică regulile.
Ce reguli?
Aș putea să-ți spun, dar aș strica surpriza.
Așteptați semnalul.
Așteptați.
Dacă vă mișcați înainte să sune,
o să fiți împușcați.
Ați înțeles?
Da.
V-aș ura succes,
dar n-o să vă folosească.
Să sperăm că rugăciunile ți-au fost auzite, americanule.
Vrei să încerci ceva mai dificil?
Încearcă să nu arăți nicio emoție când îți vorbesc.
Joacă în continuare dacă înțelegi.
Doi e încă la infirmerie, se reface.
E sub supraveghere, dar după ce iese,
el și ceilalți vor încerca să te ucidă.
Chiar aici.
În camera asta.
Iar Tata va permite să se întâmple asta.
De fapt, vrea să se întâmple asta.
Plănuiește asta de ceva vreme.
Rămâi calmă.
Fii atentă la joc!
Există un motiv
pentru care Doi și ceilalți au putut ieși din dormitor aseară,
pentru care au fost oprite camerele
și Tata l-a pedepsit pe Doi astăzi.
Ei nu-și dau seama, dar el îi mută cum mutăm noi piesele pe tabla asta.
Îi determină
să facă exact ceea ce vrea el.
Adică…
De ce?
Îl înspăimânți.
Știe că ești mult mai puternică decât ceilalți.
Știe și că nu te poate controla.
Asta e tot ce vrea.
Să aibă controlul.
Am văzut totul și am vrut să te ajut, dar am înrăutățit situația.
M-ai ajutat…
iar Tata ți-a făcut rău.
De-asta trebuie să evadezi.
Azi.
Dar suntem urmăriți.
Îndeaproape.
Dacă vrei să scapi cu viață, trebuie să faci exact ce-ți spun.
Înțelegi?
De ce mă mai ajuți?
Cred în tine.
E timpul să pleci din infernul ăsta.
Ce faci?
- Scuze! - Scuze!
Pentru amabilitate.
Haide!
- Asta e. Dă-i drumul! - Bine.
Vedeți asta?
Frățioare!
N-o mișcăm, dar o scoatem din priză. Așteptați!
Acum!
Încercați acum!
„H”.
- „Bună!” - Bună!
A funcționat!
Da!
Bună!
Bine…
„S, T, U”…
- „Stu…” - Stupid?
„C, K”.
„Blocați”.
- Da. - Așa suntem.
Sunt blocați în Lumea Răsturnată!
Nu puteți folosi Portalul din Apă?
- Ce-i ăla? - E un portal care e în apă.
Ce drăguț!
- Așa e. - Nu. Este…
E un șase?
- „G”? - E un G.
- Da. - „U, A, R”.
„Guar”?
Gar…
- „Gard”… - Păzit!
- Păzit? - Portalul e păzit.
Perfect. Da!
Avem o teorie care v-ar putea ajuta.
- Da! - E un geniu.
Portalul din Apă nu e singurul. Există unul oriunde a avut loc o crimă.
Cineva… a înțeles ce vrea să zică?
- Nu. - Absolut nimic.
Pe bune?
De câte ori trebuie să am dreptate până să aveți încredere în mine?
- Puștiul își ia nasul la purtare. - Tonul e enervant, nu?
- Exact. - Stați!
Cât de departe e rulota ta?
La 11 kilometri.
Nancy?
Știu că aici casa ta e încremenită în timp,
dar n-ați avut mereu biciclete?
Ați aflat ceva?
Nu. Își menține povestea.
S-au dus la lac să înoate noaptea.
Apoi a apărut Nancy…
Ce e?
…exact ce a zis pe canapea.
Atât ne-a spus. Și-a menținut povestea.
Nu trebuia să o luăm pe ea prima.
A fost…
rea.
O să vă găsim fiica, dnă Wheeler. Nu vă faceți griji.
Unul dintre țânci o să ciripească, sunt sigur.
Unde sunt?
Sus.
Sunt îmbufnați.
Porcușorilor!
Deschideți-i agentului Callahan!
Du-te!
- Ce faceți? Întoarceți-vă! - Aleargă!
- Nu glumesc! - Haide!
Cred că e doar contravenție.
Nu!
- Lucas? - Dusty?
Dusty!
Lucas! Erica! Întoarceți-vă!
Dusty!
E preferata ta, nu-i așa?
Cum te simți azi?
Bine.
Ești pregătit pentru mai multe lecții?
Bine.
Mă simt amețită.
Amețită?
Da.
Și lumina…
îmi dă dureri de cap.
Scuze.
- Sunt probleme? - Nu știu.
Zice că e tot amețită și că lumina îi face rău.
Cine zice?
Liniște!
Vino cu mine.
Să știi
că o să fie cam înfricoșător acolo,
dar asta
te va duce dincolo de gard, în pădure.
Dar tu ești prea mare.
Nu merg cu tine, Unsprezece.
Am vorbit serios când am zis că asta e o închisoare.
Toți suntem prizonieri, nu doar tu.
Nu doar frații și surorile tale, ci și gardienii și asistentele.
Și eu.
Uite.
Simți?
Tata îi spune Soteria.
Mă slăbește și arată unde sunt. Și dacă aș putea ieși, m-ar găsi.
Și atunci, te-ar găsi și pe tine.
Dacă îl fac să dispară?
Tu m-ai ajutat, te ajut și eu.
Rămâneți calmi!
Rămâneți laolaltă!
Respectați planul!
Americanule!
Îmi place partea asta.
Când încă mai cred că există speranță.
Orice ar ieși de acolo,
nu dați înapoi!
Nu dați înapoi!
Ce face americanul?
Nu știu.
Află!
Un centimetru dacă te miști, te împușc.
Ce?
Hai odată!
Faci glume proaste?
Nu e nicio glumă. Cum am zis…
americanii sunt foarte șmecheri.
Haide!
Zi-mi că nu e goală!
Hai odată!
Dacă vrei să trăiești,
o să oprești jocul ăsta stupid și pervers și-o să-l eliberezi pe prietenul nostru.
Mă tem că va trebui să mă ucideți.
Prietenul vostru e deja mort.
Haide!
Hai odată!
Aprinde-te!
Ce faceți?
Rămâneți laolaltă, proștilor!
Ordonă oamenilor tăi să-l împuște!
Dacă fac asta, mâine o să fiu împușcat și eu ca trădător.
Vrei să mă omori, fă-o!
Hai odată!
Înapoi!
Treci înapoi!
Du-te înapoi!
Înapoi!
Îl omor!
Aruncați pistoalele spre mine! Aici!
Tu! Deschide ușile de jos. Ai înțeles?
Deschide ușile!
Dacă deschizi toate ușile, monstrul o să umble liber prin închisoare
și o să murim cu toții.
Apăs pe trăgaci! Deschide ușile!
Doar cu un berbec ar putea deschide ușa aia.
Lasă monstrul să se hrănească!
Crezi că mă joc?
Crezi că n-o fac?
Deschide ușa!
Dacă deschid ușile,
ne condamn la moarte pe mine
și pe toți camarazii mei.
Nu mă lasă conștiința să fac asta.
Nu o fac.
Voi, comuniștii, aveți chestia asta.
Sunteți devotați.
Înapoi!
Așa…
- Ce faci? - Habar n-am. Sunt multe butoane.
Nu văd. Îmi trebuie ochelarii. Imediat.
Vino-ncoace. Dă-mi-i! Sunt ai mei!
Nu mai avem timp!
Încerc!
Nu! Joyce, nu știm ce fac butoanele astea!
Nu poți să le apeși la întâmplare!
Înapoi!
Joyce, calmează-te!
Haide!
Americanule!
Ai reușit!
Închide-o, Joyce.
Închide-o!
Pentru o clipă, am crezut că s-a îndeplinit miracolul tău.
Dar am dat dintr-o închisoare în alta.
PARC DE RULOTE FOREST HILLS
Aici.
E un record Guinness. Cea mai mare distanță în altă dimensiune.
Am inhalat niște mizerii de-astea. Mi-au rămas în gât.
Să fiu al naibii!
Aici a murit Chrissy.
E exact acolo unde a murit.
Cred că e ceva acolo.
Ce naiba e aia?
Nu se poate!
Salutare!
Salut!
Frățioare, îți stă mintea în loc!
Nu uita că nu mă poți răni mai mult decât au făcut-o ei deja.
Cine credea că ceva atât de mic poate aduce atâtea probleme?
Mulțumesc.
Acolo sunt!
- Opriți-vă! Pe loc! - Fugi!
Opriți-vă!
Izolează zona!
Unde credeți că plecați?
La perete! Amândoi! Acum!
Nu.
Nu trebuie să-ți fie frică de ei.
Nu mai trebuie.
Luați-i!
Vino.
Așteaptă aici. Să nu pleci.
- O să găsesc o cale de ieșire. - Stai!
- Cum ai… - Ți-am zis.
Suntem la fel.
Noi doi.
Petele alea sunt…
Nu știu de la ce sunt.
Nu știu ce legi fizice se aplică.
Dar…
ce-o fi o fi!
Asta e!
Dacă teoria mea e corectă…
- Abracadabra! - Frate!
Trageți! Vedeți dacă ține!
E cea mai mare nebunie pe care am văzut-o vreodată.
Și am văzut destule la viața mea.
O să fiu eu cobaiul.
Faceți loc la aterizare.
Nu! Doamne!
Slavă Domnului!
A fost distractiv.
Bine, mă duc eu.
Să vedem…
Încet!
Chiar că a fost distractiv.
Pe bune!
Ne vedem dincolo.
Pe partea cealaltă.
E bine.
Nancy!
Ce faci?
Răspunde-mi! Nancy!
Nancy, trezește-te!
- Trezește-te! - Vecna…
Îți amintești ce ai făcut, Nancy?
Sau ai uitat deja?
Când ucid pe cineva…
eu nu uit niciodată.
Nancy!
Te-am rugat să aștepți.
De ce îi plângi, Unsprezece?
După tot ce ți-au făcut?
Crezi că ai nevoie de ei, dar nu e așa.
Nu ai nevoie.
Știu că ești speriată.
Și eu am fost speriat.
Știu cum e…
să fii diferit.
Să fii singur în lumea asta.
Văd că mă cauți, Nancy.
Ai fost foarte aproape.
Foarte aproape să afli adevărul.
Ce mai face bătrânul orb și prost, Victor?
I-a fost dor de mine?
Am tot vrut să mă întorc,
dar am fost ocupat.
Foarte ocupat.
Ce ți-am zis?
E extraordinară!
Parcă e din povești.
E un vis.
Alice, nu alerga!
E foarte mare!
- E frumoasă. - Așa e.
Da.
La fel ca tine,
nu eram la fel ca ceilalți copii.
Era ceva în neregulă cu mine.
Profesorii și doctorii spuneau că eram…
„defect”.
Așa ziceau.
Părinții mei
s-au gândit că o schimbare de decor, un nou început în Hawkins,
m-ar putea vindeca.
Era o absurditate.
Ca și cum lumea ar fi altfel aici.
Apoi…
spre surprinderea mea, am descoperit ceva în noua noastră casă.
Și am avut o senzație nouă de utilitate.
Am găsit un cuib de văduve negre într-o gură de ventilație.
Mulți oameni se tem de păianjeni.
Îi urăsc.
Totuși,
pe mine nu conteneau să mă fascineze.
Mai mult,
îmi dădeau o stare de confort.
Eram de-un soi.
La fel ca mine,
sunt creaturi solitare
și sunt profund neînțeleși.
Ei
sunt zeii lumii noastre.
Cei mai importanți prădători.
Imobilizează și se hrănesc cu cei slabi
aducând echilibru și ordine într-un ecosistem instabil.
Dar lumea oamenilor perturba această armonie.
Vezi tu,
oamenii
sunt un tip unic de paraziți.
Se multiplică și otrăvesc lumea
impunând tuturor structura lor.
O structură profund nefirească.
Unde alții vedeau ordine, eu vedeam o cămașă de forță.
O lume crudă, opresivă,
condusă de reguli inventate.
Secunde, minute,
ore, zile, săptămâni, luni,
ani, decenii.
Fiecare viață, o copie mai ștearsă și mai nereușită a uneia dinainte.
Trezește-te, mănâncă, lucrează, dormi,
reproduce-te și mori!
Toată lumea
nu face altceva decât să aștepte.
Așteaptă
ca totul să se termine.
În timpul ăsta, joacă într-o piesă proastă
zi după zi.
Eu nu puteam.
Nu-mi puteam bloca mintea
și să mă alătur nebuniei.
Nu puteam să mă prefac.
Mi-am dat seama
că nu trebuia să mă prefac.
Puteam să fac eu regulile.
Puteam readuce echilibrul într-o lume distrusă.
Un prădător…
în slujba binelui.
Pe măsură ce exersam, am înțeles
că puteam face mai mult decât îmi imaginasem.
Puteam intra în alte ființe,
în mintea lor,
în amintirile lor.
Am devenit un explorator.
Mi-am văzut părinții așa cum erau cu adevărat.
În fața lumii,
erau oameni buni, oameni obișnuiți.
Dar, ca orice altceva pe lumea asta, era o minciună.
O minciună îngrozitoare.
Făcuseră lucruri urâte, Unsprezece.
Lucruri îngrozitoare.
Le-am arătat cine erau cu adevărat.
Le-am pus în față o oglindă.
Tatăl meu, în naivitatea lui, a crezut
că un demon îi blestema pentru păcatele lor.
Dar mama a știut.
A știut că eu țineam acea oglindă
și m-a urât pentru asta.
A chemat un medic, un expert.
Voia să mă închidă undeva și să mă vindece,
deși nu eu eram cel defect, ci ei.
Nu am avut de ales.
A trebuit să acționez.
Să mă eliberez.
Cu fiecare viață luată, deveneam mai tare,
mai puternic.
Ei deveneau o parte din mine.
Dar eram doar un copil.
Nu-mi cunoșteam încă limitele.
Efortul aproape că m-a ucis.
El a fost arestat și învinuit de moartea surorii și a mamei mele,
așa cum plănuisem.
Dar nu eram nici pe departe liber.
Când m-am trezit din comă, eram în grija unui altfel de doctor,
exact cel de care încercasem să scap.
Dr. Martin Brenner.
Tata.
Adevărul e…
Adevărul e că nu voia doar să mă studieze.
Voia mai mult.
Voia să mă controleze.
Când Tata a înțeles că nu mă poate controla,
a încercat să mă recreeze.
A început un program.
Curând,
s-au născut alții.
Te-ai născut tu.
Mă bucur foarte tare că te-ai născut, Unsprezece.
Mă bucur foarte tare.
Nu au murit, Unsprezece.
Sunt cu mine.
Aici.
M-ai păcălit.
Să te păcălesc?
Nu, te-am salvat.
Amândoi suntem prizonieri aici.
Pentru Tata, ești un animal, un monstru, un șobolan de laborator ce trebuie dresat.
Adevărul, Unsprezece…
Adevărul e exact pe dos.
Ești mai bună decât ei.
Le ești superioară.
De-asta se teme de tine.
Dacă vii cu mine,
pentru prima dată în viața ta, o să fii liberă.
Imaginează-ți ce am putea face împreună.
Am putea remodela lumea,
să o facem așa cum ne place.
Vino alături de mine!
Nu.
Găsise puterea într-o amintire din trecutul lui.
Ceva ce l-a întristat,
dar l-a și înfuriat.
Ai și tu o astfel de amintire?
Nu! Jane!
Nu!
Nu așa trebuia să se termine.
Jane…
Te iubesc.
Jane…
Se întâmplă.
Subtitrarea: Dan Ilioiu