Kad zamisliš želju ispod zvezde
Snovi ti se ostvaruju
Zar to nije privlačna mala melodija? Kako ste?
Cvrčak mi je ime. Džimini Cvrčak, da budem precizan.
A ja sam ovde da vam ispričam jednu priču.
To je priča koja počinje davno.
Zapravo, to je priča koja počinje jednom davno, davno.
Tako je. Mnogo bolje. Mnogo preciznije.
Nikad nisam razumeo taj izraz. Kako to može biti "jednom davno"?
Ko priča ovu priču? Ja ili ti?
Ko si ti?
Ja sam ti. Samo stariji i mudriji.
Stvarno? Kako to misliš?
Zato što sam ja narator koji priča ovu priču nakon što se desila.
Znam tačno šta će ti se dogoditi u ovoj avanturi.
Stvarno? Pa, da te pitam ovo. Hoće li mi ikada ponovo biti toplo?
Samo nastavi da hodaš. Saznaćeš.
I ti si mi neki pripovedač.
Da nastavim?
Samo napred. Pričaj do mile volje.
Hvala.
Jednom davno, davno,
moja putovanja su me odvela u čudno malo selo.
Preveo: Bambula
"Majstor Đepeto. Drvodelja, proizvođač satova, igračaka, tričarija."
Tričarije? Zvuči kao mesto za mene.
Možda nešto ovde.
Malo iza uha.
Nije dečak. Samo igračka za lutkara.
Kad pomislim na prošlost, on mi opet nedostaje.
Srce tako mlado, pesme neispevane.
O, šta je moglo biti.
Vidim ga u svojim snovima. Tako savršeno izgleda.
Kad bih samo mogao da ostvarim te snove...
Možda nikada neću naći...
Ova vizija u mom umu.
Sećanje možda drži ključ...
Kako sam se osećao kada je bio ovde sa mnom.
Bilo je toliko smeha
Ali nismo mogli da vidimo
Zauvek srećni nije nam bilo suđeno
Kad bi samo ovo moglo biti više od uspomene
Ali uspomena će morati da bude
Kako oči ovog starca vide
Kako je zaista bilo
Kad je on bio ovde
Sa mnom
Da.
Nije previše otrcano.
Izvinite, gospođo.
Dobro...
Figaro, gotovo. Šta misliš?
Stvarno?
Mislim da veoma liči na njega.
Veoma.
Ne, Figaro, to je ponovo g. Riči.
Ne, g. Riči, žao mi je. Već smo zatvorili u 6:04.
Tačno u suton. -Đepeto, žao mi je što te uznemiravam.
Video sam da ti je svetlo upaljeno i mislio sam da te pitam još jednom.
Molim te, prodaj mi sat
sa slatkom patkicom i malim aligatorom na njemu.
Taj sat nije na prodaju, kao što sam vam mnogo puta rekao.
Daću ti 20 lira. 30 lira.
Reci svoju cenu, Đepeto, i ja ću platiti.
Oni su neprocenjivi, gospodine.
Veoma mi je žao, ali ne mogu da vam prodam
nijedan od mojih satova sa kukavicom.
Ali ako ne možeš da prodaš svoje satove, zašto imaš radnju?
To je komplikovano. Možda muzička kutija?
Laku noć, Đepeto. Odlazim razočaran.
Oni jednostavno ne razumeju, zar ne, Kleo?
Moji satovi, oni su mi sve na svetu.
Moji satovi su moje najposebnije kreacije.
Napravio sam ih za moju voljenu Konstancu,
i ona ih je sve volela.
Sve do jednog.
Ali nikad toliko koliko je tebe volela, dragi moj dečače.
Dragi moj dečače.
Neće više biti ovih tužnih misli. Vreme je za malo sreće.
Zato sam ti dao osmeh. Tako da ćeš uvek biti srećan.
Kako se zoveš?
Trebalo bi da imaš ime. Da, da. Kako bi trebalo da bude?
Izrezao sam te od drveta.
Napravio sam te od bora.
Ti si dečak od bora.
Pajn-okio. Pajn-okio. Pinokio.
Pinokio. Da.
Da li odobravaš ime "Pinokio"?
Da, da.
Vidiš, Figaro. Da li ti si sviđa ime "Pinokio"?
Da. Da, da.
Ne!
Hajde da igramo.
Ovo zoveš muzikom?
Ne plaši se, Figaro. Ne.
Ne. Zašto? Zato što mu se sviđaš.
Figaro, ne, ne.
Čak i Kleo misli da je on veoma, veoma zgodan.
Figaro, dođi. Ne budi tako uplašena mačka!
Figaro.
Šta je?
Da, da. Skoro je vreme, ali...
Čekaj.
Da. Da.
Sada je vreme za spavanje.
Da.
Laku noć, Kleo, moja mala vodena bebice.
Laku noć.
Laku noć, moj lepi rođendanko.
Kakva prelepa vedra noć. Prelepo.
Figaro, pogledaj Pinokija tamo na mesečini.
Izgleda skoro kao pravi dečak.
Vidi, Figaro. Vidi, vidi. To je zvezda želja.
Nisam je video još od...
Trebalo bi da zamislimo želju. Da?
Zvezdo svetla, zvezda sjajna. Prva zvezdo koju vidim večeras.
Želim...
Kako da kažem ovo?
Želim... želim...
Želim...
Figaro, hoćeš li da znaš šta sam poželeo? Poželeo sam...
Ne, ne. Da ti kažem, pomislio bi da sam...
Problem sa tim satom je što previše kuka.
Shvatio si? Previše kuka. Kukavica previše kuka?
Nema veze. Kasno je.
Međutim,
kad bi mi se želja ispunila, Figaro, to bi bilo divno.
Divno.
Bokca mu. On je živ.
Da vidimo. O čemu se radi?
Sveca mu. Možeš da hodaš. -"Sveca mu. Možeš da hodaš."
Začepi. Možeš da govoriš.
"Začepi. Možeš da govoriš."
Ne, ti možeš da govoriš. -"Ne, ti možeš da govoriš."
Znam da mogu da govorim. A možeš i ti.
"Znam da mogu da govorim. A možeš i ti."
U redu, u redu.
Smirite se. Stigla sam. Ono što izgleda da je...
Da. Vidim u čemu je problem.
Koje iznenađenje. Vila!
Ti nisi stvarno pravi, zar ne?
Naravno da je stvaran! On je živ, zar ne?
A ko si ti? -Džimini Cvrčak.
Buba, aristokrata, dokoličar. A ko ste vi?
Dobri Đepeto je poželeo želju iz dubine svog srca i zato sam došla.
Ja sam Plava vila. -"Ja sam Plava vila."
Ne, ja sam Plava vila. -"Ne, ja sam Plava vila."
Vidim u čemu je problem.
Probajmo ovo ponovo. Ja sam Plava vila. -Zdravo, Plava vilo!
Tako je bolje. Da, ja sam Plava vila.
Kako se ti zoveš? -Ne znam.
Čuo sam da ga je Đepeto nazvao Pinokio.
Moje ime je Pinokio.
Zvuči kao da ti je glava od belog bora. Otud, Pinokio.
Savršeno ime za dečaka s drvenom glavom.
Ja sam dečak? -Pa, drveni dečak.
Đepeto, koji leži tamo i seče drva, on je drvodelja, pretpostavljam?
Da, pretpostavljam da biste ga mogli nazvati Pinokijevim ćaletom.
"Ćale"? -Da, ćale. Ćalac. Znaš, otac.
To jest, da je Pinokio pravi dečak.
Ako je Đepeto želeo pravog dečaka, zašto bi rezbario lutku?
Naravno, postoje i drugi načini da se napravi dečak,
ali mislim da Đepeto ne izlazi mnogo,
i pretpostavljam da je to najbolje što može da uradi sa alatom koji ima.
Naravno, ja sam samo cvrčak koji priča,
tako da nije na meni da presuđujem šta je pravo.
Gđice Plava vilo, jesam li pravi? -Da, Pinokio, pravi si.
Prava, živa lutka koja je ofarbana da izgleda kao pravi, živi dečak.
Skoro kao ono što je tvoj otac želeo.
Pa kada ću postati pravi, pravi, živi dečak?
Jer zvuči kao da će to usrećiti mog oca.
Mala lutka od bora Đepetova želja je bila.
Ali osećanja su mu bila zapetljana i uvezana kao uže.
Onda je svetlost zvezde dala život igrački, lutku punom čuda i radosti.
Ali da bi on postao pravi, morao je da prođe iskušenje.
Đepeto je uradio svoj deo, a ja svoj.
A da budeš pravi zavisi od tebe.
Moraš dokazati da si hrabar, iskren i nesebičan.
Kako da uradim to?
Tako što ćeš naučiti da biraš između ispravnog i pogrešnog.
Dobro, ali kako da to uradim? -Savest će ti reći.
"Sav Svesti"? Ko su oni?
Ne, ne. "Savest". Apstraktna imenica, jednina.
Savest je taj tihi glas koji većina ljudi odbija da posluša.
I to je ceo problem s današnjim svetom.
Jesi li ti moja savest? -Ja? Ne, ja nisam savest.
Ja sam cvrčak. Više insekt nego instinkt.
Da li biste vi želeli da budete njegova savest?
Ja? Ne, hvala. Imam ja dovoljno svojih obaveza.
Zaista? Vidim izgubljenu dušu, insekta bez fiksne adrese.
Besciljni skitnica koji skakuće od ognjišta do ognjišta
bez pravca, bez posla, bez izgleda i bez svrhe u životu.
Slušajte. Samo zato što se momak ušunjao u nečiju kuću da zagreje zadnjicu,
i naravno, možda je bio izbačen sa mesta ili dva, ali...
U redu, imate pravo. -Evo u čemu je stvar.
Da li znate razliku između ispravnog i pogrešnog?
Nego šta, znam.
Smatram sebe bubom visokih moralnih standarda,
bez obzira šta ste možda čuli. -To je onda rešeno. Kleknite, g. Cvrčak.
Ovim vas zadužujem da budete Pinokijeva savest.
Privremena savest. -Naravno. Privremena savest.
Sve dok Pinokio ne stekne svoju.
Od sada, vi ste visoki čuvar znanja šta je ispravno i pogrešno,
i savetnik od poverenja u trenucima iskušenja.
Ustanite, ser Džimini Cvrčak.
Ovako je bolje.
Neka vaš posao povrati ponos vaš i neka vaša savest bude vodič vaš.
Sada, dragi moj Pinokio, došlo je vreme da idem.
Brate. Ona ponovo rimuje. Izgleda da ćemo biti sami.
Pinokio, kada je dečak hrabar, iskren i nesebičan,
to čini njegovog oca ponosnim.
A najvažnija stvar da budeš pravi, nije ono od čega si napravljen.
Već šta ti je u srcu.
Sudbina je dobra
Ona donosi onima koji vole
Slatko ispunjenje
Njihove tajne čežnje
Kao grom iz vedra neba
Sudbina kroči i prozre vas
Kad zamislite želju ispod zvezde
Vaši snovi
Ostvaruju se
Šta je to bilo? Čuo sam nešto.
Čuo sam nešto.
Figaro, jesi li i ti nešto čuo?
Čuo sam nešto.
Ti? Jesi li...
Jesi li čuo nešto, Figaro?
Čuo sam nešto. Da, jesam.
Čuo sam. Čuo sam nešto.
A ti? Kleo, jesi li čuo nešto?
Pinokio, jesi li čuo nešto? -Sigurno jesam!
U redu. I ja sam čuo nešto. A sada kada možeš da pričaš...
Zdravo, ćale.
To sam ja, Pinokio!
Ti pričaš! -Da. I mogu da hodam.
Kako? Kako možeš da hodaš? Kako možeš da pričaš?
Plava vila. Rekla je da si poželeo želju.
Plava vila? Plava vila!
Poželeo sam želju. Želeo sam... želeo sam da moj...
Znam. Pravi dečak. Ali znaš šta?
Skoro sam pravi dečak, i to mogu postati.
Sve što treba da uradim je... Gomila stvari.
Skoro pravi dečak?
Skoro pravi dečak.
Skoro pravi dečak!
Pogledaj... Pogledaj se. Ti si skoro pravi dečak!
Možemo biti porodica.
Skoro pravi dečak!
Moramo da pustimo muziku.
Igraj. Znaš li da igraš, Pinokio?
Ja ću dizajnirati savršenu drvenu cipelu
A onda ćemo pevati i plesati ceo dan
Ako se slomiš, biću tamo sa lepkom
Ja ću se pobrinuti za tebe
Da, hoću
Pinokio, Pinokio Sveti sisokio
Pinokio, Pinokio Moj dragi sine od drveta
Pinokio, Pinokio, mislim da ti...
Mogu li? Hvala vam. Zahvaljujem.
I ti misliš da je to dobro
I tako je Pinokio postao deo Đepetove male porodice.
I uprkos nekoliko manjih problema u mešovitoj porodici,
postali su stabilno, dobro prilagođeno domaćinstvo.
Pinokio!
Pinokio, razmišljao sam.
Možda je vreme da ideš u školu.
Stvarno, oče? Stvarno?
Oče, šta je ona velika svetlucava stvar?
To je...
To je sunce, sine moj.
Obilazi Zemlju jednom dnevno. To je osnovna, jednostavna nauka.
O svemu tome ćeš učiti u školi.
A evo i tvojih novih školskih drugova. I, gđa Viteli. Dobro jutro.
Đepeto.
Pinokio! Čekaj.
Figaro, da. Mnogo vremena je prošlo, skoro sam zaboravio.
Ovo je tvoj udžbenik. A ovo je jabuka za tvog učitelja.
Sada se okreni. Daj da te pogledam.
Veoma zgodan.
Pinokio.
Ovaj grad može biti veoma zbunjujući.
Ima mnogo krivudavih ulica, pa obrati pažnju.
A ako se izgubiš, samo zapamti da smo dve ulice niže od fontane.
Odmah posle škole dolazim kući.
Biću ovde kad se vratiš.
I večeraćemo tačno u 5:00.
Razumem, oče. U 5:00.
Tako je. Idi.
Ne!
Figaro, ne. Ode on.
Moj dečko.
Dobro jutro, Sofija.
Imam veoma dobro smeće za tebe.
Evo.
Njam-njam-njam-njam!
Već ti nedostaje, zar ne? Da.
I meni nedostaje.
Već, da. Figaro, da li tebi nedostaje?
Da? Biće dobro za njega da ide u školu.
Škola? Bokca mu. Koliko je sati?
Prvi pravi dan na poslu i već kasnim!
Ne jedi me! Ne jedi me!
Smiri se. Ne volim bube. Previše posla. Više volim đubre.
Hvala, pretpostavljam. Kakvo olakšanje. Mislio sam da sam gotov sigurno.
Ja sam Cvrčak. Džimini Cvrčak. -Drago mi je. Ja sam Sofija.
Novi si u gradu. Ovo je sjajan mali...
Izvini, Sofija. Žao mi je što prekidam,
ali ja sam Pinokijeva savest, i uspavao sam.
Možeš li mi učiniti ogromnu uslugu i prebaciti me u školu?
Uspavao si se na poslu?
Ko bi rekao da autsorsuju posao savesti?
U moje vreme... -Sofija, stvarno moram da dođem do njega.
Taj mali lutak trčkara po ulicama bez savesti.
Možeš li zamisliti u kakvu će nevolju upasti?
Ne bih to želela na svojoj savesti.
U redu, gospodine Ispravni ili Pogrešni. Drži šešir.
Vidi, vidi. Stromboli! Ta stara bitanga se vratila u grad.
Gideone, sećaš se vremena kad sam ti vezao žice
i predstavljao te kao marionetu?
Sećaš se kada je saznao? Kako je prebio...
Gideone, slušaj.
Veseli smeh nevine dece koja idu u školu.
Njihovi žedni umovi hrle k izvoru znanja.
Škola, plemenita ustanova.
Šta bi ovaj glupi svet bio bez toga?
Pogledaj to. Drveni dečak.
Drveni dečak! Pogledaj to, Gideone. To je neverovatno.
Živa lutka bez žica!
Gideone, tako nešto može da vredi bogatstvo nekome.
Da vidim. Ko bi platio za živu...
To je to. Stromboli! Daće svoje očnjake za tu stvar.
Jedva čekam da stignem u školu i naučim šta je sve ovo.
Brzo. Preseći ćemo mu put.
Bože. Kako nespretno od mene. Strašno mi je žao.
Nadam se da nisi povređen? -Povređen?
Oštećen, slomljen, nepopravljivo nepopravljiv. - Nisam slomljen.
Hvala nebesima. Mora da si napravljen od prilično čvrstog hrasta.
Ja sam bor. Zato se zovem...
Da, bor. Ne možemo svi biti napravljeni od kvalitetne građe.
Vidi, vidi. Kakav učenjak. Načitan momak.
Pretpostavljam da si pošao da predaješ na akademiji nauka?
Ne. Idem u školu
kako bih naučio gomilu stvari da bi bio pravi dečak i učinio svog oca ponosnim.
Pravi dečak?
Zašto bi, zaboga, želeo da budeš pravi kada možeš da budeš slavan?
Slavan? -Da, slavan.
Govorim o pozorištu.
Jaka svetla. Muzika. Aplauz. Slava!
Slava? Ali ja želim da budem pravi. -Da, dečače.
Ali da li si znao da mnogi ljudi kažu da zapravo nisi pravi
dok svi ne znaju za tebe?
Biti slavan znači biti pravi. Do tada si samo niko.
Da li želiš da budeš niko? -Ne! -Niko ne želi da bude niko.
Svako želi da bude neko.
Ali moj otac je rekao da treba da idem u školu.
Naravno da jeste. Svi roditelji to kažu. Ali on ne prepoznaje tvoju genijalnost.
Kome treba obrazovanje
kada osoba ima takvu ličnost, takav profil, takav stas?
On je rođeni glumac. Je li tako, Gideone?
I ne samo glumac. Preduzetnik. Ne, uticajna osoba.
Zar se tvoj otac neće ponositi?
Stvarno? -Naravno da hoće.
Videće tvoje ime po svetlećim reklamama. Reklamama od 2 metra!
Reci, kako se zoveš? -Pinokio.
Pinokio.
P-I-N-O...
Verovatno K. Nema veze. Previše slova.
Treba nam jednostavno, snažno scensko ime.
Sleb Hrastić. Čed Cepanica.
Setio sam se. Kris Pajn.
Ne, to ne bi upalilo. Gubimo dragoceno vreme.
Želiš li da učiniš svog oca ponosnim ili ne?
Nego šta da želim. -Pa onda?
Dobro, biću slavan. -Glavni grad!
Za mene je život glumca
Visoki svileni šešir i srebrni štap Zlatni sat sa dijamantskim lancem
Život glumca je radostan
Sjajno je biti slavna ličnost Za mene je život glumca
Tamo. Vidim ga. Pravo napred. Na 12 sati.
Izvinite, narode. Izvinite. Prolazim.
Hvala, Sofija.
Šta je?
Džimini, šta radiš tamo gore?
Šta? S kim razgovaramo? Šta je Džimini? Čekaj. Ne mogu...
Gde je? Gde gledaš? Hoćeš da kažeš da...
Džimini, znaš šta? Ne moram da idem u školu.
Umesto toga biću slavan. I to će učiniti oca ponosnim.
U redu. Sad se smiri, sine. Sećaš se šta sam rekao o iskušenju?
To je on. -Ne, to je g. Pošteni Džon. On je moj agent.
Pošteni Džon? Pinoks, po pravilu,
kad neko sebe naziva "poštenim", nije.
Pogotovo ako su agenti.
Pošto sam ti propisno dodeljen kao tvoja savest,
kažem ti, zaboravi na sve te ohole ideje o tome da postaneš slavan
i idi u školu. To je ono što tvoj otac želi da uradiš.
Ali Pošteni Džon je rekao da moj otac želi da budem slavan.
Kao što sam rekao, mali. Pošteni Džon nije pošten.
Ali rekao si da ako neko kaže da je pošten, nije.
Kome da verujem? -To je večno pitanje.
Ali ja bih verovao tipu koga je Plava vila dodelila slučaju. Zar ne bi?
Džimini Cvrčak, privremena savest? -Onda, hoću da idem u školu.
Tako je bolje. Škola je tamo.
Pinok. Baci čekić.
Stani ovde, Pinok.
Trebalo bi da preduzmu nešto povodom šljunka na ovom putu.
Jednog dana, točak od teških kola će odbaciti jedan kamenčić
i povrediće nekoga. Šta koji đavo plaćamo porez? -Šta je porez?
Ništa bitno,
sada kada nećeš biti slavan.
Ali evo šta treba da znaš o školi.
Prvo, budi pažljiv. Drugo, pridržavaj se svih pravila.
I treće, radi sve što ti učitelj kaže.
Jasno? -Jasno.
Zar ne ideš sa mnom? -Ne, Pinok.
Većina škola ne trpi insekte.
Trpaju me u isti koš sa osama, bubašvabama i termitima.
Čekaću te ovde kad se škola završi.
Vratiću te kući do 3:17. -U redu, Džimini.
Vidiš šta sam mislio?
On je dobro dete, zar ne? I evo dobrih vesti.
Čini se da Pinokio ozbiljno želi postati hrabar, iskren i nesebičan.
I poslušao je svoju savest.
Kladim se da ste mislili da sam zabrljao.
Ali stari Džimini je popravio brljotinu i odavde će ići glatko.
Napolje! Izađi.
Izlazi i ostani napolju.
Škola je za pravu decu.
Ne za smešne lutke. Lutkama je mesto u lutkarskoj predstavi.
Hajde.
Zamisli ti to.
O čemu se radi? Pustite me odavde!
Pustite me.
Ovo je sramota, zverstvo.
Mislim da me taj učitelj ne voli.
Koga briga šta on misli? Njegova pedagogija je potpuno zastarela.
Da li mu je nastavni plan fokusiran na decu? Prati li razvoj mentalnog sklopa?
Mislim da ne. Ne ostavlja prostora za različite stilove učenja.
Rekao je da mi tamo nije mesto. Sva deca su mi se smejala.
Naravno da jesu. Lutke zasmejavaju ljude.
Ti jadni, jadni neshvaćeni dečko. Zar ne vidiš?
Ne uklapaš se u tradicionalno obrazovno okruženje.
Neshvaćen si,
baš kao i svaki veliki glumac koji je ikada hodao zemljom.
Škola je za običnu, glupu, uobičajenu, dosadnu, blesavu decu!
Ne za briljantne umetnike poput tebe.
To je slava koju želiš. Slava i bogatstvo.
Ali moj otac... -Hteo je da ideš u školu i išao si.
Išao si u školu. Dao si sve od sebe.
A šta je rekao mudri i učeni učitelj?
Rekao je da mi je mesto u lutkarskoj predstavi.
Avaj, lutkarska predstava. Nemam više ništa da kažem.
Tako je već bolje! -Ne!
Kod Strombolija. Slava čeka!
Za mene je život glumca
Voštani brkovi i kaput od dabra Kola s ponijem i jarcem
Život glumca je zabavan
Furaš pompadur frizuru. Voziš se u kočiji sa 4 konja
Staneš i kupiš prodavnicu slatkiša Za mene je život glumca...
Ne. Pinokio, ne slušaj ga!
Ne! Ne slušaj ga, Pinok.
Ne! Pinok, ne.
Ne!
Pet sati je.
Pinokio je do sada trebalo da bude kod kuće. Mora da je promašio put i...
I izgubio se.
Hajde, narode.
Da. I ti, Figaro. Figaro.
Nisam izlazio iz radnje još od...
Ali...
Moramo pronaći Pinokija.
Dame i gospodo.
Da završim izvođenje svoje velike predstave,
Stromboli majstor šoumen
i najveći pozorišni maestro na Zemlji...
To sam ja.
I po posebnoj dozvoli uprave...
I to sam ja.
Predstavljam vam nešto što će vam biti neverovatno.
Predstavljam vam osmo svetsko čudo,
jedinu marionetu koja može da peva i igra bez pomoći žica.
Igračka koja misli da je dečak.
Znači, istina je. Stromboli se dokopao magične lutke.
Primi moje saučešće.
Hoćeš li ih nazad?
Sladak si. -Ja sam Pinokio.
Ovde sam da bih bio slavan pa da mogu da budem pravi dečak
i da onda učinim svog oca ponosnim.
A ja sam Fabijana, i nikada neću biti slavna.
Ako se nekako ne iskobeljam
iz ove jeftine, minorne i bedne lutkarske predstave.
Nema veze. Samo imam težak dan. Izvinjavam se.
Zašto imam žice? -Deo predstave.
Jedna od Strombolijevih ideja u poslednjem trenutku.
Vidiš? Klizni čvorovi.
Još nisi upoznao Sabinu, je li?
Mislim da biste vas dvoje mogli biti prijatelji.
Izgleda kao da ima jake noge.
I tvoje noge izgledaju čvrsto. Da li su od bora?
Da. Ali uskoro će biti prave.
Isprobaj ih večeras.
Slomi nogu. -Stvarno?
Ne baš.
Da li si povredila nogu?
To je duga priča, ali svakim danom je sve bolje.
Jedina marioneta koja može da peva i igra bez žica.
Igračka koja misli da je dečak.
Jedan i jedini Pinokio!
Nemam nikakvih žica da me sputavaju
Da me uznemiravaju, ili da me ljute...
Glupa lutko.
Još jednom.
Nemam nikakvih žica da me sputavaju
Da me uznemiravaju, ili da me ljute
Imao sam žice, ali sada sam slobodan Nema žica na meni
Zdravo, veselo, Jedino takav treba da budeš
Želim da svet zna Ništa me ne brine
Nemam nikakvih žica, pa se zabavljam Nisam ni za koga vezan
Oni imaju žice Ali vidite da na meni nema žica
Na meni nema nikakvih žica
Hvala vam.
Hvala.
Možda nisam balerina
Ali uvek ću igrati
I možda se neću njihati u partnerovom naručju
Ali ću spoznati romantiku
Polučovek, polumarioneta
Vežbam svoju piruetu
Kretaću se samouvereno I svaki korak će me oslobađati
Uvek ću plesati i sanjati svoj plie
Jednim pogledom videće kako izvodim veliki žete
Nasmejaće se i svi će pričati
I dalje će mi biti potrebna pomoć da hodam
Ali uvek ću
Da igram
Počni s tangom, a zatim sa salsom
I tu je rumba I onda idemo ča-ča-ča
Paso doble, kvikstep, tustep, fokstrot
Merenge, bačata, mambo, bomba Plena, samba
Katak, kabuki i još mnogo toga
Sve što ti treba su noge, ritam i pod
Pronaći ćeš svoju gracioznost i tada ćeš da se pustiš
Pusti se kao dete i budi slobodan i divalj
Daj sve od sebe kao što to rade devojke u Francuskoj
Kakva je ovo glupost?
Niko u mojoj trupi ne nastupa besplatno.
Sada se pakujte. Krećemo za sat vremena.
A ti...
Moj mali Pinokio.
Nasmrt sam se uplašio da si se izgubio ili da su te ukrali.
A mi to ne bismo želeli, je li?
Za sat vremena idemo.
Eto. -Pusti me. Pusti me odavde.
Ovo će biti tvoj dom. -Upomoć!
Gde mogu da te nađem. Uvek. -O, ne.
Ne, ne!
Da, da. Ti si moje vlasništvo.
Pusti me. Pusti me odavde. Upomoć! Oče!
Oče? Nijedan roditelj ne želi bizarnost kao što si ti.
Ne, ne!
Roditelji žele pravo dete.
Džimini. Oče. Upomoć!
O, ne. Upomoć!
Molim vas.
Moj mali drveni rudnik zlata.
Pinokio!
Đepeto. Ja sam ovde u ovoj tegli!
Pinokio! -Đepeto!
Pinokio!
Figaro, Kleo, gde on može biti?
Pinokio!
Đepeto!
Pinokio.
Ja sam ovde gore. Na plafonu.
Stromboli je užasan, zao čovek. Ali mi ćemo ti pomoći.
Ostavi me na miru.
Smislićemo način da te izvučemo iz tog kaveza.
Jesi li čuo šta sam rekla? Pomoći ćemo ti.
Pinokio, pogledaj me. Možeš mi verovati.
Ti si prava osoba, a jedina prava osoba kojoj mogu da verujem je moj otac.
Sviđa mi se kako plešeš. Nismo se zvanično upoznali.
Ja sam Sabina.
Ja sam Pinokio.
Hvala ti što si mi odglavila nos.
Pa, znaš kako kažu. Šou se mora nastaviti.
Ti si divna plesačica. -Hvala ti.
Šteta što se moramo sresti pod ovim groznim okolnostima.
G. Stromboli je rekao da mogu da odem kući i kažem ocu da sam postao slavan.
Ali onda me je zatvorio.
Sada ne veruješ nikome?
Pa, verujem tebi. Donekle.
Hvala ti. Pokušaću da budem toga dostojna.
Vidiš li onaj ključ koji visi na zidu?
To je ključ od ovog kaveza.
Moramo nekako doći do njega i izvući te odavde.
Ali to bi moglo da te uvali u nevolje.
Pinokio, mogu li ti odati jednu tajnu?
Kada dođemo do sledećeg sela, mi lutke i lutkari
uzećemo novac koji nam je Stromboli ukrao i pobeći ćemo.
Pobeći? -Da. Zbrisaćemo.
A onda ćemo pokrenuti sopstvenu predstavu.
I prema svim članovima naše trupe ponašaćemo se fer i ljubazno, i...
Šta se dešava ovde?
Pinokio. Moj mali Pinokio.
Da li si dobro? Treba da se malo odmoriš.
Sutra imamo veliki nastup u Sijeni.
Sijenčani vole lutke. Daće nam mnogo novca.
Samo da se osiguram da ne bude smicalica.
Osim na sceni. Onda mnogo smicalica.
Pretpostavljam da je to to. Ovako se završava.
Umiranje od gladi u tegli za kisele krastavce. Ne, gospodine.
Mislio sam da ću doživeti 103 godine.
Naravno, ovo se nikada ne bi dogodilo
da se nisam upustio u posao savesti.
Kojeg li iznenađenja. Strombolijeva lutkarska predstava.
Pitam se da li je Pinok ikada imao priliku da...
Pinok! Pinokio. Ovde. Džimini je!
Ne mogu da verujem. Tako smo blizu, a opet tako daleko.
Bokca mu.
Pinokio. Slušaj.
Džimini. Bože, drago mi je da te vidim. Stromboli me je zatvorio u ovaj kavez.
Čvrsto zaključano. Pinok, pretpostavljam da ovo nije ono na šta si pristao
kada si odlučio da budeš slavni glumac, zar ne?
Nisam ja kriv. Ja nikada nisam želeo da budem slavan.
Izvini, mali. Ja se toga tako ne sećam.
Ali nisam želeo da budem slavan. Hteo sam da idem u školu.
Istina je.
Gomila ljudi navija i aplaudira. Mrzeo sam to.
Šta se dešava, Džimini?
Izgleda kao neka vrsta vilinske magije.
Utiče na nos, ako mene pitaš.
Ali hoću reći, laž zaista može promeniti osobu, Pinoks.
Zato ti govorim 110% najiskrenije, najistinitije istinitosti ikada.
Veruj mi.
U redu, ovaj poslednji deo nije bio istinit.
Ali sve što sam rekao do tada jeste bilo.
Džimini, jesi li dobro?
Manje više. Sada prestani da pričaš te laži.
Džimini, vidiš li taj ključ?
Da, vidim.
To je ključ od ove brave. Možeš li doći do njega?
Nemoguće. Nema šanse da dohvatim to.
Džimini. Želiš li da znaš nešto?
Ne želim da budem pravi dečak.
Džimini, jesi li dobro?
Da, ali reci mi, da li je to bila prava laž ili izmišljena laž?
Naravno da to nije bila prava laž. Morao sam doći do ključa.
Izvini, Džimini.
Pinok, sećaš se šta je Plava vila rekla?
Nije bitno od čega si spolja napravljen.
Pravi si zbog onoga u svom srcu. To je jedino bitno.
Ali hvala na izvinjenju.
Džimini, žao mi je što te nisam slušao van škole.
Imam te.
Hvala, Pinok. Sada me zamahni prema bravi.
Zamalo. U centar!
Prosto kao pasulj! Uspeli smo.
Da, prosto kao pasulj. Šta je to?
Nemam vremena da objašnjavam hranu, drugar.
Hajdemo sada kući. -Da.
Upoznao sam neke zaista dobre ljude, Džimini.
Pomogli su mi a nisu morali.
To rade prijatelji.
Jedna od njih je bila lutka poput mene. Zvala se Sabina.
Shvatam. Prijatelj lutka. Neka vrsta kolege.
Kolege su prijatelji?
Nisu uvek, Pinoks.
Moraš biti oprezan, jer ponekad kada kolege uđu u grupu,
vole da vrše pritisak...
Džimini? Kuda je otišao?
Boga ti! Vidi šta smo upravo ulovili s proklete ulice.
Mali drveni dečak!
Pogledaj ga. Napravljen je od drvenih letvica.
Ja sam Lempvik. Kako se zoveš, Letvice?
Moje ime je Pinokio. -Pinokio?
Pinoki-ko? -Pinokio.
Koja je tvoja priča, Letvice? Zašto si napravljen od drveta?
Zato što sam lutka. Ali mogu biti pravi dečak.
Moram reći, za lutku, ti si zaista veoma pametan.
Samo najpametniji mladi momci znaju za kolekciju.
Kolekciju? Kakvu kolekciju?
Kolekciju za Ostrvo, glupane.
Moraš da budeš na pustom raskršću nakon što se smrači.
Bio si na uglu, pa si sakupljen. Daj, bre.
U redu. Ali moram da nađem svoju savest.
Savest?
Šta je toliko smešno?
Ti. Savest je poslednja stvar koju želiš da poneseš na Ostrvo zadovoljstva.
Ostrvo zadovoljstva? Da li tamo idete?
Nego šta da tamo idemo.
To je najradosnije mesto na svetu. Nema policajaca, roditelja, pravila.
Možeš da razbucaš mesto i niko ti neće reći ni reč.
Da li sam te dobro čuo?
Želeo bi da budeš promenjen, transformisan, da tako kažem? -Da.
Velika je sreća što ideš sa nama, jer Ostrvo zadovoljstva
biće iskustvo koje će ti najviše promeniti život.
Nećeš više biti lutka, to je sigurno.
Stvarno? -Da. Dabogda umro ako nije tako.
Gospodine kočijašu, zvuči zabavno.
Ali ja vam ne verujem.
Šta!?
Šta?
Deco, izgleda da imamo skeptika među nama.
Smarača koji očigledno ne veruje u zabavu.
Mislim, ko ne veruje u transformativna iskustva?
Hoćemo li svi podviti rep i otrčati nazad kod mame i tate?
Ne! -Vi deco idite. Ja ću ići drugi put.
Žao mi je. To ne ide tako.
To je samo pritisak vršnjaka Osim ako nisi vršnjak
Ako nećeš biti kao sva ova deca Ovde nema ništa za tebe
Meni nemoj da veruješ Veruj svima njima
Došlo je vreme Ne beži
Potoni ili plivaj Uradi ili umri
Hoćeš li s nama? Sada moraš odlučiti
Ne budi dosadnjaković Nemoj da se plašiš zabave
Svi za jednog i jedan za sve
Počinje igra Ne propuštaj priliku
Učiniš li to Svima ćeš to pokvariti
Da.
Pravi dečaci uvek žele više -Uvek žele više
I prave devojčice uvek više vole prave dečake
Trabunjanje gluposti o takozvanoj savesti
To ti više neće trebati
Kakva dosada.
Zato igraj, igraj Vreme je za igru
Sve tvoje nevolje nestaju
Igraj, igraj Vreme je za igru
Sada je vreme za igru
Reci nam šta si odlučio
Dobro, onda.
Odlučio sam da svi...
idemo.
Dobro, onda. Ostrvo zadovoljstva čeka.
Pinokio. Ne!
Dobrodošli na Ostrvo zadovoljstva!
Uđite unutra.
Uživajte u vožnji i pogledajte predstavu. -Hajde u čamac!
Ovde je toliko zabavno da nećete prestati da se smejete.
I niko vam nikada neće reći "Ne."
Pogledaj to, Letvice.
Pivo od sasafrasa! -Pivo od sasafrasa.
Pogledajte! Besplatno pivo od sasafrasa! -Pivo od sasafrasa!
Izvolite, gospodo. Uzmite veliku. To ide na račun kuće.
Još bolje, uzmite dve. Do dna!
Toliko piva od sasafrasa!
Da! Doživotna zaliha piva od sasafrasa!
Znam! Pogledajte sve to pivo od sasafrasa!
Daj mi to pivo!
Taj klinac je lud.
Odličan potez, Pinok.
Pogledaj onu decu. Pelješe onu radnju.
Daj mi to.
Gurni ga!
Letvice.
Taj kreten se zapalio!
Sviđa mi se ova ekipa.
Letvice, moramo da se vratimo ovamo i razbijemo neke satove.
Izgledaju kao satovi mog oca.
Stvarno? Gledaj ovo.
Pravo u centar!
Ti si na redu, Letvice. -Ne, hvala.
Nešto mi govori da moj otac možda ne bi bio previše srećan da zna da sam ovde.
Trabunjanje gluposti o takozvanoj savesti
To ti više neće trebati
Pa igraj, igraj
Igraj, igraj Vreme je za igru
Pogrešio sam što sam ga poslao u školu kao pravog dečaka.
Nikada to nije trebalo da uradim. Nikada. Šta koji đavo?
Sofija, jesi li to ti? Šta je?
Šta ovo znači? "Ostrvo zadovoljstva". Ostrvo zadovoljstva?
Da li je Pinokio tamo?
Bože. Ovo je ozbiljna kriza.
Katastrofa!
Tako je bolje. Jesam li super ili šta?
Užasno je tiho.
Šta misliš kuda su sva deca otišla, Lempi?
Ovde su negde. Šta te briga?
Ionako su svi gubitnici. Četvorka u uglu.
Pogledaj to.
Još jedan savršen pogodak, ako smem da primetim.
Pitam se gde su svi.
Šta je to bilo koji đavo?
Dođavola! Isekao sam je.
Nešto nije u redu sa stolom. Nagnut je ili tako nešto.
Letvice. Ti si na redu.
Letvice. Nešto sam hteo da te pitam.
Kako to da ti nisi razbio nijedan sat sa kukavicom?
Svako pravo dete bi volelo da razbije te satove.
Jednostavno nije bilo u redu.
Slušajte g. Dobricu.
Valjda se još nisi pretvorio u totalnog kretena.
Ne želim da budem kreten. Želim da budem pravi dečak.
Kako ti ide, mogao bi da stigneš do pola pravog dečaka.
Čini mi se da još uvek imaš savest u sebi.
Voleo bih da još uvek imam savest.
Pinokio!
Koja je fora sa svim tim magarcima?
Brate.
Kao da sam dospeo u pakao.
Mrdni, ološu.
Što pre ovi magarci stignu u rudnike soli, pre ću dobiti platu.
I dalje tvrdim da nije u redu vikati dok se neko sprema da igra.
Pomiri se s tim.
Svi znaju da je ometanje protivnika odlična strategija.
Moraš da uradiš ono što moraš da bi pobedio.
Grešiš, Lempi. Ono što si uradio još uvek nazivam varanjem.
Daj, bre. Kad slušam tebe,
pomislio bih da će nam se dogoditi nešto strašno.
Savest, kako da ne.
Kakva glupost.
Lempi, možda bi želeo da proveriš svoje...
Na koga ti ličim? Magarca?
Nego šta...
Zvučiš kao magarac...
Da li je to izašlo iz mene?
Upomoć!
Neka mi neko pomogne. Prevaren sam. Izigran sam!
Pomozi mi, molim te! Bilo ko!
Bilo ko, molim te! Pozovi bilo koga! Pomozi mi, molim te.
Mama!
O, ne. Šta se dešava? Šta da radim?
Upomoć! Džimini!
Džimini!
Pinok, idemo odavde.
Deca se pretvaraju u magarce...
O, ne! I ti?
Ova derišta.
To je onaj drveni dečak. Hvatajte ga!
Džimini, idemo.
Kako ti kažeš, Pinok. Hajdemo odavde.
Evo ih!
Brže! Ne dozvolite im da dođu do mora.
O, ne. U zamci smo.
Nismo. Pozitivno razmišljanje, Džimini.
Hajde!
Sranje. Drveni magarac bi vredeo pravo bogatstvo.
Neko je bacio bure soli u ovu vodu.
Ti si u moru, Pinok. Morska voda je slana.
Sada plivaj. Zamahni tim rukama. -Ovako?
Tako je, Pinok. Ušao si u štos. Idemo odavde.
Ne želimo da naletimo na Monstra. -Ko je Monstro?
Morsko čudovište. Spava na vodi.
Toliko veliko da izgleda kao ostrvo. Kopno na vidiku!
Oče? To sam ja, Pinokio. Ja sam kod kuće.
Možda spava.
Pogledaj.
Svi njegovi satovi su nestali.
Šta misliš šta mu se desilo?
Otplovio je na more.
Otplovio je na more?
Tako je. Otplovio je na more. Zar ne govorim jasno?
Sofija, kako? -Šta misliš kako? U čamcu.
Morao je da stigne do Ostrva zadovoljstva da potraži Pinokija.
Pa je prodao sve svoje satove i kupio čamac.
Ti satovi su mu bili sve na svetu. To je njegovo životno delo.
Bože. Prodao je svoje satove da me nađe?
Tako je, mali.
Više mu značiš od njegovih voljenih satova.
Više od svega.
Idemo.
Nigde ne vidim Đepeta.
Nadam se da grešim, ali meni to liči na Strombolijevu trupu.
Brzo. Ispod pristaništa.
Pogledaj. To je Sofija.
Imam ideju. Odveslaću da vidim da li ona zna kojim putem je Đepeto otišao.
Pazi da te ne vide.
Pinokio.
Sabina? Tako mi je drago da si to ti.
Pogledaj. Imaš nove uši.
Da. I novi rep.
Pinokio, mi, članovi Novog porodičnog pozorišta marioneta,
imamo veoma važan predlog.
Pokrenuli ste svoju lutkarsku predstavu? -Nego šta.
Sinoć su karabinjeri uhapsili Strombolija i strpali ga u zatvor.
Novo porodično pozorište marioneta! Sviđa mi se.
Ali to nije sve.
Bila bi nam čast da razmisliš o pridruživanju našoj predstavi.
Stvarno? Želite me u vašoj predstavi?
Da, magareće uši i sve.
I želimo da ti budeš glavni.
Stvarno? Ništa lepše od toga ne postoji.
Ali...
Moram da ostanem i da nađem oca.
Pinokio, nešto mi govori da je odluka koju si doneo ispravna.
Sigurno jeste, Pinok. Ponosan sam na tebe, mali.
I pogledaj. Nestale su ti magareće uši!
To. Moje magareće uši su nestale.
I tvoj rep.
Nema ih više.
Moramo da krenemo.
Možda se vidimo sledeće godine kada se vratimo da odigramo predstavu u Sijeni?
Nadam se.
Do sledeće godine.
I, Pinokio, molim te puno pozdravi svog oca od mene.
I od mene.
Kad ga nađeš. -Kad ga nađeš.
Sigurno hoću.
Sveca mu! Umalo da zaboravim.
Sofija je rekla da je Đepeto otišao pre oko dva sata i krenuo na jug.
Pristala je da nas preveze kako bismo mogli da tražimo...
Sačekaj jedan prokleti minut.
Da raščistimo nešto, g. Cvrčak.
Rekla sam da ću prebaciti tebe, a ne njega.
Ne mogu da nosim teško parče drveta. Bez uvrede, mali.
Šta ćemo da radimo? -Imam ideju.
Nema čamaca, ništa. Samo voda dokle pogled seže.
Naći ćemo ga. Pozitivno razmišljanje.
Šta? Pinok, šta je rekla?
Da, čuo sam to. Ali šta si...
Sofija? Vidiš li nešto?
Da, da.
Pinok, vidim mali čamac.
Mali čamac? -Da, čun.
Šta je čun? -Mali čamac.
Đepeto! Vidim Đepeta!
"Đi-pi-to." Đepeto. Ona vidi oca!
Đepeto. To je Đepeto!
Oče. To sam ja, Pinokio!
Oče!
Oče, to sam ja, Pinokio!
Oče, to sam ja!
Jesi li čuo nešto, Figaro?
Baš sam blesav. Učinilo mi se da sam čuo Pinokija.
Mora da sanjam.
Oče! To sam ja, Pinokio.
Oče!
Pinokio? Trči po vodi?
Ovo je čudo. Pinokio!
Pinokio! Vratio si se.
Da, oče, vratio sam se. Dolazim kod tebe.
Čekaj. Ne, ja dolazim kod tebe.
To je čudo. Gledajte ovo. Vidiš li, Kleo?
Kleo, Figaro, pogledajte! On može da trči po vodi.
Naravno da može da trči po vodi. On je napravljen od drveta. Dolazim, Pinokio.
Oče, žao mi je što nisam došao kući nakon što su me izbacili iz škole.
Izbačen si iz škole?
Da, zato što sam lutak.
Pa sam se pridružio lutkarskoj predstavi i postao slavan.
Postao si slavan?
Pa, skoro slavan.
Igrao sam u lutkarskoj predstavi i zaradio mnogo novca.
Ali onda sam bio kidnapovan i zaključan u kavezu za ptice,
pa sam morao da kažem gomilu laži Džiminiju
da bi mi nos porastao kako bih mogao da pobegnem.
Ali onda me je pokupila kočija puna budalaste dece
i odvezla me na Ostrvo zadovoljstva,
gde sam naučio da pijem... Zaboravio sam kako su to zvali.
Ali u svakom slučaju, Ostrvo zadovoljstva je bilo loše
jer su mi porasle magareće uši
i jurila su me stvorenja koja su htela da me prodaju rudnicima soli.
Ali Džimini mi je pomogao i skočili smo sa litice u more i doplivali do obale,
gde smo saznali da si prodao sve svoje satove da kupiš čamac
da bi me mogao potražiti.
A sada smo tu!
Sve to ste uradili u jednom danu? -Da.
Bože moj. Ja nisam uradio ni delić toga u celom svom životu.
Žao mi je, oče. Izvinjavam se za sve nevolje koje sam izazvao.
Ne, Pinokio, moj dečače. Sve ti je oprošteno.
Tako sam srećan što te vidim živog i zdravog.
Sada možemo ponovo da idemo kući i bićemo svi zajedno.
Bićemo jedna velika srećna...
Monstro! To je Monstro! To je Monstro!
Zamisli ti to. Zaspao je.
Probudi se! Moj prijatelj je unutra. Otvori ta tvoja velika debela usta.
Oče!
Pinokio! Pinokio, i tebe je progutao?
Oče!
Evo. Zgrabi ovo.
Upravo sam udario svog dečaka komadom drveta.
Pinokio. -Zdravo, ćale.
Pinokio. Pinokio, tako sam srećan što te vidim.
Tako sam srećan što vidim mog dečaka.
Figaro, i ti si ovde. I Kleo.
Da, da, opet smo svi zajedno. Zar to nije divno?
Mada, malo je čudno biti u stomaku kita.
Ali snaći ćemo se. Malo je vlažno, zar ne?
Oče, vidim da tvoj čamac još uvek pluta.
Da. To je dobar mali čamac.
Čim Monstro otvori usta, možemo otploviti odavde.
Ne znam za to, Pinokio. Pogledaj sve ovo smeće.
Čini mi se da sve ulazi, ali ništa ne izlazi,
osim na drugu stranu, pretpostavljam, ali to nije dobra opcija.
Oče, šta je u tom fenjeru? -Koje li ironije, kitovo ulje.
Tako je. I imam ideju.
Sada!
Uspeli smo, oče. Pogledaj sav taj dim. -Mislim da je to divno.
Hajde, oče. Hajde da postavimo naš čamac na poziciju.
Otvori. Moram da uđem tamo. Otvori kad kažem!
Otvori se Sezame!
Ko bi rekao?
Ne, ne!
Oče, pogledaj!
Mislim da počinje da se nervira zbog dima.
Mora da ga golica po nosu.
Pinok.
Džimini. Uhvati se.
Džimini? Ko je Džimini? -Moja savest.
Taj cvrčak je tvoja savest?
Sigurno jesam. I da vam kažem, to nije lak posao.
Spremi se, oče.
Pinokio!
Oče!
Ne!
Figaro, Kleo, imam oca.
Pinok.
Džimini, hvala Bogu. Mislio sam da si gotov.
Pogledaj. Kinuo nas je nazad prema kopnu.
Evo ga dolazi!
Narode, držite se!
Brže, Pinok, brže! Zavrti te klompe.
Skoro si stigao, Pinok.
Oče?
Pinok, uspeo si.
Džimini, otac izgleda kao da je povređen. Moram da mu pomognem.
Idi. Stići ću te.
Oče? Oče, pričaj sa mnom. Reci nešto.
Oče, probudi se.
Oče, Figaro je ovde. I Kleo.
Svi su ovde.
Nemoj da umreš, oče.
Molim te nemoj da umreš.
Kad zamisliš želju ispod zvezde
Snovi ti se ostva...
Pinokio. Dečače moj, ovde si?
Da, oče, ovde sam. Svi smo ovde.
Kleo? Figaro?
Figaro, Kleo, svi ste ovde.
Imao sam nikad čudniji san.
Sanjao sam da nas je sve progutao kit.
Da, oče. Ali to nije bio kit.
To je bilo morsko čudovište i izašli smo.
Da! Da, jesmo. Sada se sećam. Spasio si nas.
Plivao si brže nego što ijedan jedrenjak može da plovi.
Nijedan pravi dečak ne bi mogao da uradi tako nešto.
Pinokio, pošteno si se trudio svim srcem
i to dokazuje da si iskren dečak.
I znaš još kakav si? Nesebičan i veoma, veoma hrabar.
Pinokio, kada si prvi put došao kod mene,
možda sam te naveo da pomisliš da želim nekog drugog.
Ali tebe sam želeo.
Ti ćeš uvek biti moj pravi dečak.
Ne postoji ništa što bih promenio kod tebe.
Veoma sam ponosan na tebe.
I mnogo te volim.
I ja tebe volim, oče.
Prešli smo prilično dug put, zar ne, sine?
Naravno, oče. Hajdemo sada kući.
Da, idemo kući.
Hajde, Kleo, Figaro. Ali...
Pinokio,
znaš li put?
Pratićemo to svetlo.
Na kraju,
Pinokio se pokazao hrabrim, poštenim i nesebičnim.
I od tada su ispričane mnoge priče o njemu.
Ljudi kažu da se pretvorio u istinski pravog dečaka.
Da li se to zaista dogodilo? Ko zna? Ali jednu stvar znam sigurno.
U svom srcu,
Pinokio je pravi koliko i svaki pravi dečak može biti.
PINOKIO
Preveo: Bambula