Det enda sättet jag kan ge mig av på nu är i en kista.
Bra att veta.
- Gå tillbaka till din mamma. - Men du sa att det är mitt hem.
- Tom. - Jag kommer förbi med dina saker sen.
- Tom. - Jag vill aldrig se honom igen.
Du ska inte slösa bort 15 år. I kväll ska du fly.
Vad händer? Du tar henne inte.
Du kommer aldrig att se mig igen. Du får aldrig se Amelie igen.
- Du är besatt. - Snälla Kate.
Ta henne!
Min dotter! Min familj!
- Jag gjorde inget av det. - Nej.
Din fru och dotter har flyttat.
Din mor är död. Du kastade ut din son så det finns inget kvar för dig här.
Du tror att du har vunnit. Jag är fortfarande här.
- Vart ska du? - Hämta min son.
Vi måste prata.
Fan! Helvete.
Helvete.
Vi måste ge oss av. Din pappa vet var vi är.
Men du sa att jag inte behövde träffa honom. Vad vill han?
Prata med dig. Kate har åkt med Amelie.
Han har blivit utsparkad från huset och jobbet.
Kan du hjälpa mig?
Jag trodde att han insåg att det var över, när alla hade gett sig av.
Vart ska vi?
Hem.
Vi måste åka.
Jag kanske borde prata med honom.
Vad skulle du säga? Nej, det är en dålig idé.
Det ordnar sig.
Tom.
Det här är nästa ställe han testar.
Jag har bytt lås. Vi kan alltid ringa polisen.
Var är allt?
Det mesta är borta, men ditt rum står i ett förråd.
Anna ordnade det innan hon åkte. Vi var ju överens. Nystart?
Det är konstigt.
Ja, jag vet.
Jag kan inte beordra honom att flytta.
Men nu behöver han åtminstone inte stanna lika länge.
Vad är det här?
Jag hoppades att han skulle vara borta och att vi kunde börja om.
Vi måste fatta beslut om framtiden.
- Vi har aldrig haft ett nytt kök. - Eller hur?
Jag tänkte att du kunde hjälpa mig välja.
Jag kanske flyttar nästa år. Max syster flyttade när hon var 16.
Hon sa att det var möjligt.
Vad sa din pappa om mig som fick dig att följa med honom?
Det spelar ingen roll.
- Vi var ju aldrig så här. - Välj vad du vill.
Mamma?
Han står bara där.
Tom! Nej.
Tom, det här är ingen bra idé.
- Kompis. Får jag prata med dig? - Ja.
- Gör det då. - Utan din mamma.
Säg det här.
Okej. Jag antar att hon har berättat vad som hände med Kate och Amelie.
Jag är upprörd och behöver din hjälp.
- Simon, han är 15. - Håll käften!
Jag tog hand om mamma när jag var 15. 15 år.
Sluta försöka skydda honom, det funkar inte. Gör det?
Förlåt att jag inte släppte in dig.
- Kate var orolig efter det du gjorde. - Är det mitt fel?
Jag trodde vi skulle lösa det i tid, men nu...
Jag vet inte vem jag ska vända mig till.
Mamma gav dig pengar till hotellrum.
Det vill jag inte ha.
Varför inte?
Håll dig borta från honom.
Ibland måste barn ta hand om sina föräldrar.
Det är inte bara mitt fel.
Ska du bo hos din mamma nu, efter allt vi pratade om?
- Vad gör du? - Ställer frågor.
Nej, du utnyttjar mig för att komma åt henne. Du är besatt.
- Jag behöver nån som förstår mig. - Det gör jag inte.
- Lämna oss ifred! - Bara...
Om jag hade en kniv skulle jag hugga dig.
- Här och här och här. - Du borde hugga dig själv.
Det kanske jag gör. Det kanske jag gör!
Hur mår du?
Vad sa du när jag gick?
- Va? - Han skrek åt dig.
"Det kanske jag gör." Vad då?
Jag sa åt honom att lämna oss i fred.
- Jag tar hand om det. - Varför slutar han inte?
Det är okej. Gå upp.
Vi har precis flyttat in.
Jag heter Lucy. Det är Harry och Matty.
- Gemma! - Hej!
- Hej. - Vi utforskar och träffar folk.
Min man har fått ett nytt jobb. Med kort varsel.
- Du är mitt uppe i nåt. - Nej...
Kanske i morgon, om du är här.
Vi kan väl prata lite?
Perfekt. Ha en trevlig kväll. Okej, hej då. - Kan du säga hej då?
- Hej då. - Hej då.
Så han är borta?
Oroa dig inte, jag är tillbaka.
Familjeförsörjaren återvänder.
Hur var fysiken?
- Bra. - Ska du inte hälsa?
- Hej! - Charmerande.
- Jag trodde du skulle komma vid sex. - Jag är en framgångsrik entreprenör.
De flesta jobbar till tidigt på morgonen, men jag prioriterar rätt.
Att jag är hemma klockan sju.
visar hur viktig min familj är i mitt liv.
Skönt att du förklarade det.
Du anar inte hur mycket pappersarbete jag måste göra.
Du pratar med en allmänläkare.
- Har du packat för helgen? - Strax.
- Vart ska du? - Hemel Hempstead.
- Glamouren. - Det är faktiskt fint. Vad är det?
Jag tänkte laga nåt innan min man blir för gammal för att äta.
- 40 är det nya 30. - 40 är gammalt.
- Du är nästan 40 själv. - Jag blir aldrig 40.
- Magisk dryck? - Fuktighetskräm.
- Är det så? - Ja, det är det.
Tom är orolig för att vi är borta för mycket.
Han vill att jag kommer hem tidigare.
Har du inte pratat med honom om det?
- Vad menar du? - Om mina timmar.
Att han blir irriterad på dem? Han måste ha fått det nånstans ifrån.
- Nej. - Okej, visst.
- Kan du packa? - Absolut.
Vet du var din resväska är?
- På loftet. - Nej, i garderoben.
Okej. Vad får jag i födelsedagspresent?
En käftsmäll om du frågar igen!
Grattis. Skål. Skål för dig.
- Skål. - Grattis.
Förlåt att jag missade mottagningen.
Huvudsaken är att du såg oss gifta oss.
Mitt tal var jättekul. Massor av skratt.
Det är inte precis vad en brudgum ska vara ute efter.
Jag fick dig ändå att gråta. Tre gånger.
Hur går det med skolan?
Karen sa att det är permanent uteslutning, men vi ska överklaga.
Det brukar vara en rättvis process, men vi måste fatta ett snabbt beslut.
Tom har prov att tänka på.
Tom. Han får inga problem med proven.
Säg inte så, det är hårt arbete.
Han jobbar alltid hårt! Gör inte du det?
Det viktiga är att ni är hemma med era vänner.
Vi kan väl börja ta hand om varandra nu?
Gärna.
- Är Simon kvar? - Vi kommer inte att se honom igen.
- Det är vad Tom vill. - Men han bor hos...
- Vi vet inte var han är. - När ska vi åka hem?
När vi är klara.
Tom sa att han kanske flyttar ut nästa år.
Va? Varför?
- Det är en bra idé. - Uppmuntra honom inte.
Han är 16 år och vuxen.
Snart 16, och var ska han bo?
- Hitta ett ställe, okej? - Pengar?
Skaffa ett jobb. Få bidrag.
Det är självständighet, folk gör det inte tillräckligt.
Du måste förstås förklara dig hemlös innan kommunen hjälper dig.
Du hyr, betalar handpenning. Du behöver dina föräldrars medgivande.
Och man måste jobba dygnets alla timmar.
Jag vill verkligen gå nu.
- Herregud. - Ring polisen.
- Nej. - Ska jag göra mig av med honom?
- Jag ska prata med honom. - Nej. Okej.
- Gör dig av med honom. - Det är okej. Jag går. Stanna här.
- Det borde vara jag där inne. - Va?
Jag borde vara med dig och Tom, våra vänner, och äta middag.
Jag tror att du vet varför.
- Det är möjligt. - Erbjudandet kvarstår.
Du kan bestämma dig för att förlåta allt.
- Va? - Du har inte rätt här.
- Vi är lika dåliga, båda två. - Nej.
Du sa till Kate att jag försökte få henne att gilla dig.
Du tog henne från mig utan anledning.
- Tom ville bli av med dig. - Det var hämnd.
Det kändes bra att vinna, det var allt.
Hur slutar det här, Simon? Det är sent.
Det slutar med att vi erkänner att vi båda gjorde fel och släpper allt...
...och blir ihop igen.
Var inte löjlig.
Vi är attraherade av varandra, så det funkar.
Vi kan vara hans föräldrar igen.
Jag skaffar ett jobb, tjänar lite pengar, men vi ger Tom stabilitet.
- Nej. - När det bara är vi tre funkar det.
Vi kan bli en familj igen.
Förlåta varandra för resten av våra liv. Det är inte för sent.
Jag flyttar in igen och vi går vidare.
Vi kan vara stolta över att vi fick honom på rätt spår igen.
Ska vi bli ihop igen för Toms skull?
Tror du att det är vad han vill?
Det är vad jag vill. Det tror jag att du också vill. Innerst inne.
Jag har nåt till dig.
Just nu är mitt liv över. Kan du ta det här?
- Nej. - Snälla.
Snälla.
Tack.
Skärp dig och gå vidare.
Ditt liv är inte över. Vi släpper aldrig in dig i våra liv igen.
- Gemma, snälla. - Du förstör min kväll.
- Vad krävs för att du ska försvinna? - Förolämpande.
Du har ingen aning om vad jag känner just nu.
Jag borde strypa dig.
Ena stunden säger du att det vore lätt att bli ihop igen...
...och sen säger du att du vill strypa mig?
Så är det i alla familjer, för man bryr sig om varandra!
Förstår du vad som händer?
Om du går härifrån, kommer jag hugga mig själv. Du vill det.
Var inte dum, jag menade inte så.
Ja, men du menade det.
Det är okej.
- Tom! - Kan du komma in igen?
- Tom! - Mamma?
Ja.
Ska du bara ignorera mig, som om jag inte existerar?
Tom!
Du intalar dig själv att du faktiskt är en bra pappa...
...eller en bra make eller nåt, och allt är bara skit.
Du tar dig genom att ljuga för dig själv.
Om du slutade skulle du inse att du är ett stort misslyckande.
Det är sanningen, eller hur?
Då är vi klara med varandra.
Du kan gå nu.
Tom, kom in igen.
Tom!
Tack.
Du måste ordna besöksförbud.
Han fick meddelandet den här gången.
- Tom var tydlig. - Bra.
Jag är glad att du ringde ikväll.
Du gick innan jag hann ge dig det här.
Nu kan vi kalla det en välkomstpresent.
- Present? - Vi kan börja om på nytt.
Nya saker.
Oj...
Herregud.
Vill du prova dem?
Gillar du det?
Jag älskar dem.
- Jag tar lite vatten. - Visst.
Du pratar aldrig om dina föräldrar.
Jag trodde att du sov.
Jag vet att de dog i en bilolycka när du var tonåring.
Ja.
16. I din ålder.
Okej. Men förutom det vet jag ingenting.
Vad gjorde de?
Pappa var historieföreläsare och mamma jobbade på ett vårdhem.
Gillade du dem?
- Jag älskade dem. - Var de tillsammans och älskade dig?
- Jag tror det. - Ja.
Jag tror att även om de dog så hade du mer tur än jag.
- Pappa ger sig aldrig. - Han förstod. I kväll.
Det är svårt, jag vet, men det är vad du kände.
Nej, han kan komma tillbaka när som helst.
Man läser om pappor som inte får träffa sina barn.
De tänder eld på huset.
- Han skulle inte göra det. - Jo.
Du trodde att om han blev av med Kate och huset, skulle han ge upp.
Jag hoppades att han bara skulle ge sig av.
Börja om.
- Ville du inte bara såra honom? - Nej.
Straffa honom?
Jag ville bli av med honom.
Men känner jag mig skyldig? Det var inte jag som började.
Allt var bra innan han kom tillbaka och försökte ta dig ifrån mig.
Jag berättade bara sanningen om honom.
Har du pratat med Tom?
Ja. Jag frågade om han var orolig över våra arbetstimmar.
Han sa...
Han sa att ibland tror han att du inte lyssnar.
Du tänker på jobbet.
Ibland önskar han att du var mjukare mot honom.
Oj. Okej.
Vad sa du?
Att du inte bara är hans mamma. Du har ett jobb. Ansvar för många.
Att han har att du är så begåvad och eftertraktad.
Okej.
Du är en fantastisk mamma.
Älskar dig.
Vill du ha den här?
Varför?
Så när vi är gamla och olyckliga och tittar på tv hela dagen...
...minns vi att vi hade kul en gång i tiden.
Låt oss aldrig bli gamla och olyckliga.
Okej.
Tom?
- Vad händer? - Tom är inte här.
Jag hörde en bil köra i väg.
Tror du att han... Han pratade om att flytta.
Nej, det skulle han planera.
- Simon har tagit honom. - Tagit honom? Kom igen.
- Simon kan inte ha tvingat honom. - Hotat honom.
- Han är nog med några vänner. - Han har inga vänner just nu.
Varför tar du den?
Ifall nåt har hänt Tom.
- Du måste stanna upp och tänka. - Släpp mig.
- Stanna här, så letar jag upp Tom. - Ska någon hindra mig?
- Lugna ner dig. - Lugna mig?
- Jag låter dig inte göra det. - Det bestämmer igen.
Tom hade rätt, jag har varit omöjligt mot dig och du kommer bara tillbaka.
- Jag har inget emot det. - Jag tror att du gillar att fixa mig.
- Jag gillar dig, Gemma. - Jag är inte trasig.
Förlåt. Det här funkar inte, och det måste få ett slut.
Jag stannar här om han skulle komma tillbaka.
Tack.
- Tom. - Pappa, den är min.
- Tom. - Ge tillbaka den. Ge tillbaka den!
Lämna oss i fred.
- Vad fan gör du? - Lämna oss i fred.
- Skada honom inte. - Pappa. Pappa!
Snälla, gör det inte.
- God morgon. - Hej, min man bor här.
Simon Foster! Har du hans rumsnummer?
Make? Foster! Jag trodde det.
När jag var här förut använde jag mitt flicknamn.
- Vi har tyvärr ingen Foster. - Han är med min son.
Det kan inte vara så många män som checkar in med en tonåring.
Det är brådskande.
- 137. - Tack.
Tom.
INGEN ÅTKOMST FÖR ALLMÄNHETEN
Tom?
Hallå!
Han sa att han ville ta livet av sig.
Det stod en taxi utanför, och om inte jag klev in, skulle han göra det.
Tom, gå upp på sluttningen.
- Mamma. - Hela vägen upp. Där är det säkrare.
Herregud, Simon. Om en bil kör på dig kan det döda dem också.
Herregud. Simon, snälla.
Bort från trafiken! Snälla.
Vi kan prata.
Jag ville prata, men även när jag känner så här gav han sig på mig.
Nu tittar han bara på sin skitpappa.
Om en bil kör på dig kommer det ärra honom för alltid.
Bråka inte med mig!
Okej. Men nu har det gjort det.
Du kan inte sluta säga emot mig.
- Släpp mig. Herregud, Simon! - Mamma!
Tom, nej!
Simon, snälla.
Vi kan prata.
Se på mig. Simon.
Inte så här.
Hur är det?
Simon!
Vad sa du?
- Vi ska gå och äta. - Mat?
Han sa att vi skulle äta tillsammans. Som familj och jag.
Jag sa okej.
- God morgon. Hur är det? - Bra, tack.
- Vill ni börja med nåt att dricka? - Bara lite vatten.
- Jättebra. - Herrn? - En öl.
Du... Säkert? Vi har...
Har ni whisky och cola?
Absolut. Jack Daniel's?
- Jack Daniel's. - Okej.
- Vi har bara Pepsi, är det okej? - Dubbel. En dubbel whisky och cola.
Jag kommer strax och tar er beställning.
Vart ska du ta vägen?
Tillbaka till London?
Kanske.
Du trivdes aldrig där.
- Nej. - Du kommer att lösa det.
Du känner folk, du kommer hitta ett jobb och någonstans att bo.
- Du hatar oss ändå. - Jag hatar dig inte.
Kate är bara arg. Du får säkert träffa Amelie så småningom.
Jag tror inte det.
Varför ville du göra det här? Vi sitter här och mår skit.
Vad trodde du skulle hända?
Jack Daniel's och Pepsi. Vatten.
- Vill ni beställa? - Rostat bröd.
Marmelad eller sylt?
- Okej. - Ja, rostat bröd.
Vill ni också ha rostat bröd?
Ska jag komma tillbaka snart?
- Borde jag... - Han vill ha engelsk frukost.
Pocherat ägg, två bacon, korv och råraka.
Och han vill ha engelsk senap.
- Och lite brunsås också. - Visst.
Jag hatar mig själv. Jag hatar det jag har gjort.
Jag hatar hela världen.
Du anar inte. Jag hoppas att du aldrig känner som jag känner nu.
Sa han vad jag sa? Varför han lämnade dig och följde med mig?
- Nej. - Vill du veta?
- Det spelar ingen roll. - Hon står inte ut med att inte veta.
Du måste ha gissat det.
Jag räknade ut det. Du tog väl tillbaka allt du försäkrade mig om.
Att skydda min relation till min son.
Han ska veta vad du var kapabel till.
- Mamma. - Jag var deprimerad.
Jag vet inte om pappa sa varför jag lämnade dig ensam som bebis.
Det var för att jag hade förlossningsdepression.
Men jag blev bättre.
Jag antog, trots allt...
...att din pappa förstod skillnaden mellan personlighet och sjukdom.
Det slog mig aldrig att han skulle berätta för dig om det...
...för jag kunde inte föreställa mig psykologin av nån som skulle göra så.
Vem skulle klandra dig för det?
- Du ville se mig död. - Nej.
- Men du sa det. - Jag klarade inte av det.
- Hoppades jag dö? - Nej!
- Det gjorde du. - Simon.
Du har glömt. Du sa det och menade det.
Jag hörde det då. Jag sa inget och påminde dig aldrig.
Tills nu.
- Pappa fick ge upp sin karriär. - Hans karriär? Vilken karriär?
Så att du kunde jobba.
- Du bara säger saker, va? - Att du föredrog jobbet framför mig.
- Står du för det nu? - Men du jobbar mycket.
Du var alltid ute när jag växte upp.
Du har inte försökt prata med mig sen pappa stack.
Med dina byggnader och fler patienter och läkare... Det är nog för att...
- För att jag tror på det jag gör! - Du vill undvika mig!
Jag är bra på det jag gör och jobbar hårt.
Men trots allt har jag varit en bra mamma och jag...
En dag kommer du att inse det.
Enda sättet, Tom, att jag har svikit dig på, ligger i mitt val av din far.
Och att den kvällen, när jag borde ha hjälpt dig...
...gick jag tillbaka till honom och hatar mig själv för det.
Jag kommer alltid att ångra det.
Jag vet åtminstone att jag alltid har älskat dig.
Jag har alltid försökt skydda dig.
Du har hatat mig i två år...
...men innan din pappa förstörde allt var jag en bra mamma.
- Ursäkta mig. - Mamma!
Jag är strax tillbaka. Stanna här.
- Det är klart. Som överenskommet. - Tack.
Vad menar du?
Jag betalar för rummet i några dagar...
...så att din pappa kan reda ut saker.
- Så det är slut nu? - Va?
Jag får aldrig se dig igen.
Ha ett bra liv.
Jag är verkligen ledsen för allt. Din mamma har rätt.
Allt jag sa, jag var arg. Hon jobbade inte så hårt.
Det var svårt att behålla ett jobb.
Att stå ut med chefen.
Hon älskar dig så mycket att hon aldrig har svikit dig.
Jag har alltid varit familjens problem.
Du har helt rätt, Tom.
Du får det så mycket bättre utan mig, och när jag är borta...
...kommer du nog att vara ledsen, men inte länge till. Tror jag.
När pappa dog kände jag mig lättad.
Jag behövde inte oroa mig för honom längre.
Jag behövde inte förutse hur han skulle förstöra mitt liv.
När han dog grät jag, men inom en timme mådde jag så mycket bättre.
Det kan hända.
Jag tror att du kommer att känna så för mig.
Du kommer inte att dö.
Det är lika bra, för du kommer aldrig att se mig igen.
Det är väl det du vill? Du har fått nog av mig.
Du borde bli läkare.
- Va? - Det är ett jobb.
Jag trodde du gillade tanken på att bli läkare som din mamma.
- Jag vet inte. - Du skulle vara bra på det.
Glöm mig, jag är bara skit.
Jag är bara skit.
Räcker det?
Hej då, pappa.
Hej då, Tom.
Följ instruktionerna.
Jag vill bara säga några saker.
Jag ska inte ta det här ifrån dig.
Gör som du vill när jag är klar.
Jag måste gå igenom det finstilta.
- Jag vill inte höra. - Jag struntar i vad du vill.
Det är jag som får leva med vår son i plågor för hans far tog livet av sig.
Han kommer nog att skylla det på mig hela livet...
...så jag tycker inte att det är fel att jag får säga det här.
Sätt dig.
Efter att mina föräldrar dog i bilolyckan...
...trodde jag under lång tid på det.
"Bilolycka" täcker många saker.
Av nån konstig anledning ville jag veta hur de dog.
De hamnade under en lastbil, taket på deras bil trycktes in...
...och krossade deras huvuden.
Det måste ha varit fruktansvärt, otroligt smärtsamt...
...och döden var nog inte omedelbar.
Det var nog därför jag blev läkare.
Om jag hade varit där kanske jag hade kunnat göra nåt.
Antagligen inte, men vem vet?
Det här blir inte heller omedelbart.
Det finns inget smärtfritt sätt att dö på.
Vi vet inte exakt hur det känns...
...men vi vet att det blir otäckt.
Och när du har gjort det är det över.
Det finns ingen återvändo, du bara slutar.
Jag funderade på att ta mitt liv.
Mitt i allt.
Jag lämnade Tom med dig, minns du? Du ringde mig, jag var vid havet.
När jag hade lagt på gick jag ner i vattnet.
För att jag ville drunkna.
Men jag lät bli, för jag visste att det inte var rättvist mot Tom.
Jag växte upp utan föräldrar. Jag behövde dem.
De var inte där.
För några dagar sen...
Du kanske inte kan låta bli.
Allt du har gjort.
Du kanske är sjuk.
- Det är jag inte. - Nej, det tror jag inte.
- Inga ursäkter. - Håller med.
Hur som helst...
Gör det inte.
Tom inser det inte just nu, men han behöver dig.
Varför gjorde du det då? Du var snabb att erbjuda det här.
Jag var tvungen att få dig av motorvägen.
Tanken fanns redan där. Råkade du bara ha rätt droger i väskan?
Jag la dem där när du tog Tom.
- För säkerhets skull. - Vad menar du?
Ett vapen, antar jag.
Jag tänker aldrig förlora honom.
Om du inte vill att jag ska göra det, varför tar du inte dem, då?
Du orsakade nästan en bilolycka.
Förlåter du mig?
Jag förlåter dig aldrig.
Men vi kommer nog båda börja glömma.
Det räcker.
Simon!
Gör det inte.
Står erbjudandet kvar? Några dagar för att komma på fötter.
Ta dem då.
- Va? - Ta dem. Ta dem med dig.
Hej då, Simon.
Hej då.
Hej!
Vänta.
Tack. Aldrig utan den.
Doktor Angeles?
Ni ville ha räkningen.
Tack. Kan du arkivera mitt kort? Jag betalar för hela veckan.
Visst.
Du har tre nya meddelanden. Första nya meddelandet.
Det är Karen. Cheferna har godkänt er vädjan.
Ring mig, så kan vi prata om när Tom borde komma tillbaka till skolan.
Tack.
Meddelandet raderat. Du har två nya meddelanden.
Nästa nya meddelande.
Hej, det är Sian.
Jag hörde att du skulle komma tillbaka.
Jag är glad att det löste sig.
Ring när du är redo, så kanske vi kan ta en drink.
Okej, hej då.
Meddelandet raderat.
Du har ett nytt meddelande. Nästa meddelande.
Och när blodet strömmar ut ur ditt huvud.
Det är som om nåt plötsligt faller, som om nåt ger vika.
Det är ingen chock.
Därför att du på nåt sätt visste.
Innerst inne, utan att märka det.
Skräcken att den här hemska saken fanns där.
Det var uppenbart hela tiden, och du såg det inte.
Tom!
Hej. Ursäkta? Har du sett min son?
Min son är borta. Han heter Tom. Han är 15.
Nej, vi har inte sett honom.
Gå och ställ dig på sluttningen. Vi tar hand om er strax.
Nu går det inte att reparera.
Ingen återvändo.
Det bråk du trodde var viktigt ser nu så naivt ut.
Mamma, jag ska ge mig av. Jag skulle ändå flytta ut...
...men jag har fått nog av pappa och dig, och av att inte veta.
Jag har varken skola eller vänner kvar.
Jag hatar mig själv. Jag vill bara börja om.
Du stack när du var 17, det gick bra för dig.
Du kommer inte att träffa mig igen.
Det blir bättre, tror jag.
Älskar dig.
Det du trodde var striden var bara en varning.
Din största rädsla var inget jämfört med det här.
SAKNAD: TOM FOSTER
Veckorna går och folk säger att det blir bättre.
Men det blir det inte.
Du gör allt man kan, men på nåt sätt vet du att det är avgjort.
Det har hänt. För sent. Han är borta."
FÖRSVUNNEN
Man går tillbaka i tiden, vad man gjorde, det man sa.
Om och om igen.
Vad borde du ha gjort?
Blev det fel från början?
Hej, mrs Roberts!
Man slutar aldrig tänka på det.
Det enda man kan säga är, "jag är här".
Tom, jag är din mamma.
Jag är ledsen, och jag är här.
Jag kommer alltid att vänta här. När du vill komma tillbaka.
När du än vill komma tillbaka.
Undertexter: Magnus Blixtberg