‫הארייט‬
‫לא... לא!‬
‫לא!‬
‫אבא!‬
‫מינטי.‬
‫ג'ון...‬
‫לפחות את זוכרת את השם שלי.‬
‫אני תמיד פוחד שתתעוררי מהתקף כזה ותשכחי אותו.‬
‫ג'וני, ג'וני, ג'וני...‬
‫נחשי מה יש לי, מינטי שלי?‬
‫- זה... - זה...‬
‫- את רוצה את זה? - אני רוצה את זה.‬
‫בואי תיקחי את זה!‬
‫קיבלנו אותו.‬
‫- קיבלנו אותו. - אבא!‬
‫קיבלנו אותו! קיבלנו את המכתב!‬
‫ג'וני, תקריא לי אותו.‬
‫אני לא צריך, שיננתי אותו.‬
‫"אני, ג'ושוע אברהמס,‬
‫"לאחר שבחנתי את הצוואה המקורית של אטו פטיסון‬
‫"ממחוז דורצ'סטר שבמרילנד..."‬
‫תשאירו את היד על המחרשה, תחזיקו‬
‫תחזיקו‬
‫רוצים להגיע לגן עדן? אגיד לכם איך‬
‫תשאירו את היד על מחרשת הבשורה‬
‫באקטאון, מרילנד 1849‬
‫תחזיקו‬
‫- תחזיקו - תחזיקו‬
‫תשאירו את היד על המחרשה, תחזיקו‬
‫תחזיקו‬
‫אמן.‬
‫אני רוצה שתחזיקו בזיכרון כמה מילים מהאיגרת אל הקולוסים, פרק ג', פסוק כ"ב.‬
‫"העבדים, הישמעו בכל דבר לאדוניכם אשר בעולם הזה,‬
‫"לא למראית עין,‬
‫"כמתרצים אל בני אדם,‬
‫"אלא בתום לב‬
‫"וביראת האל."‬
‫אמן.‬
‫אמן. תודה, הכומר גרין, על מילות החוכמה האלה.‬
‫תיהנו מיום ראשון.‬
‫הטבח הכין רוטב ללחם התירס שלכם הערב.‬
‫- אני בא איתך. - רוברט, לא.‬
‫- אתה רגזן מדי. - אני בא.‬
‫אם הם ירביצו לך שוב, הם יהרגו אותך. לך עם מרי.‬
‫- אימא... - לך, נו!‬
‫אדון ברודס, נוכל להחליף מילה?‬
‫אדון ברודס, נראה לי שאתה מכיר את בעלה של מינטי, ג'ון.‬
‫הוא עובד איתי במנסרת תומפסון.‬
‫בטח שאני מכיר אותו. נתתי לו להתחתן איתה.‬
‫מה העניין?‬
‫אני ומינטי חושבים להקים משפחה,‬
‫ו...‬
‫אנחנו רוצים שהילדים שלנו ייוולדו חופשיים.‬
‫אז שכרנו עורך דין והבהרנו ש...‬
‫שכרתם עורך דין?‬
‫בן, על מה לעזאזל הכושי הזה מדבר?‬
‫אדוני, מדובר בבקשה האחרונה של הסבא רבא שלך,‬
‫אטו פטיסון.‬
‫הוא נתן את אשתי, ריט, לאימא שלך כילדה, והיא הייתה אמורה להשתחרר בגיל 45.‬
‫היא בת 57 עכשיו.‬
‫הצוואה אצלך?‬
‫יש לי מכתב מעורך הדין, אדוני.‬
‫זה כתוב שם בבירור.‬
‫אימא שלי הייתה בת 46 כשמכרת את האחיות שלי.‬
‫עורך הדין אומר שזה לא חוקי.‬
‫כולנו היינו אמורים להשתחרר כשמלאו לה 45.‬
‫האחיות שלי אבודות, אבל ג'ון ואני,‬
‫אנחנו רוצים שהילדים שלנו ייוולדו חופשיים כמו שהם אמורים להיוולד.‬
‫תקשיבי, ילדה. אבא שלך אולי חופשי וגם בעלך,‬
‫אבל את ואימא שלך והאחים והאחות שלך,‬
‫שייכים לי לכל החיים.‬
‫הילדים שלך יהיו שייכים לי והילדים שלהם יהיו שייכים לי.‬
‫את מבינה אותי?‬
‫אתה השטן! אתה השטן, אדוארד ברודס!‬
‫מכרת את הבנות שלי בדרום, במקום שבו לא מכירים את השם שלהן!‬
‫די.‬
‫- ג'ון... - הילדות שלי אבודות...‬
‫אתה ובן לא רצויים פה יותר.‬
‫אל תתקרבו לעבדים שלי.‬
‫עכשיו עופו מהמרפסת שלי.‬
‫בואי. בואי.‬
‫אלמלא אתה, הייתי מוכר אותה מזמן.‬
‫האדון שלי רשע, אלוהים!‬
‫אתה יודע שהוא רשע!‬
‫אם אתה לא יכול לשנות את נשמתו, קח אותו!‬
‫קח אותו, אלוהים!‬
‫תהרוג את האדון שלי!‬
‫אלוהים לא מקשיב לכושים, מינטי.‬
‫אני אומר לך את זה מאז שאנחנו ילדים.‬
‫מאז שחליתי בטיפוס הבטן כילד ואימא אמרה לך לשבת איתי.‬
‫הדבר הראשון שראיתי כשפקחתי את העיניים הוא הפרצוף השחור הקטן שלך, שמתפלל.‬
‫העברת לי את החום מרוב פחד.‬
‫התרגלתי לפרצוף שלך,‬
‫אבל התפילה ההיא...‬
‫תמיד עשתה לי צמרמורת.‬
‫מה לעזאזל חשבת כששכרת עורך דין?‬
‫חשבת שאבא ישחרר את כולכם?‬
‫כמעט חצי מהרכוש שלו, סתם ככה?‬
‫הוא הזהיר אותי.‬
‫"ילד, עבד מועדף זה כמו חזיר מועדף.‬
‫"אתה יכול להאכיל אותו,‬
‫"אתה יכול לשחק איתו,‬
‫"לתת לו שם.‬
‫"יום אחד‬
‫"אולי תצטרך לאכול אותו או למכור אותו.‬
‫"אתה יודע את זה והחזיר יודע את זה.‬
‫"ואם אתה צריך למכור אותו, אין אשמה גדולה מאשר הפרדה בין חזרזירים.‬
‫"ואם אתה צריך לאכול אותו, תשכח את השם שלו."‬
‫אני מקווה שיום אחד אשכח את השם שלך.‬
‫בואי הביתה.‬
‫בואי, אמרתי.‬
‫אדוארד!‬
‫אלוהים, אדוארד!‬
‫רוצים להגיע לגן עדן? אגיד לכם איך‬
‫תשאירו את היד על מחרשת הבשורה‬
‫כאן טמון אח, בעל ואב אהוב.‬
‫אנחנו מניחים אותו על משכבו היום...‬
‫תחזיקו‬
‫תשאירו את היד על המחרשה‬
‫תחזיקו‬
‫ברך אותנו בשם אבינו שבשמיים.‬
‫אם המחרשה נשארת בידיכם‬
‫היא תיקח אתכם ישר לארץ המובטחת‬
‫תשאירו את הידיים על המחרשה‬
‫בחורה שחורה נאה למכירה "מינטי"‬
‫ג'ון! ג'וני, אני חייבת ללכת. אני חייבת ללכת עכשיו.‬
‫אני יודע. אנחנו הולכים.‬
‫אני בא איתך.‬
‫ג'ון, אתה חופשי.‬
‫אם יתפסו אותך, ייקחו ממך את החופש, לא אוכל לחיות עם זה.‬
‫אין לך סיכוי לבד, מינטי.‬
‫מי יגן עלייך אם יהיה לך התקף?‬
‫מי יהיה לידך כשתתעוררי?‬
‫את צריכה אותי.‬
‫חכה לי ליד השער.‬
‫אני איפרד מאימא שלי.‬
‫טוב.‬
‫כשתגיע הכרכרה, אני אעזוב אותך‬
‫ניפגש בארץ המובטחת‬
‫אני אעזוב אותך‬
‫אני מצטערת, אני אעזוב אותך‬
‫להתראות, ניפגש בבוקר‬
‫להתראות‬
‫ניפגש בבוקר, להתראות‬
‫כשתגיע מרכבת פרעה, אני אעזוב אותך‬
‫אני בדרך לארץ המובטחת‬
‫אני אעזוב אותך‬
‫אני מצטערת, אני אעזוב אותך‬
‫להתראות!‬
‫אבל ניפגש בבוקר, להתראות‬
‫ניפגש בבוקר, אני בדרך לארץ המובטחת‬
‫בצד השני של ירדן, בדרך לארץ המובטחת‬
‫אני מצטערת, אני אעזוב אותך‬
‫להתראות‬
‫אבל ניפגש בבוקר, להתראות‬
‫ניפגש בבוקר, להתראות‬
‫ניפגש בבוקר‬
‫להתראות‬
‫מה אתה עושה פה, ג'ון?‬
‫אין לך מה לחפש פה.‬
‫באתי לראות את אשתי, זה הכול, אדוני.‬
‫קשה לי שאני לא לראות אותה.‬
‫כדאי שתתרגל להתגעגע אליה.‬
‫תחזור לתומפסון.‬
‫כן, אדוני.‬
‫גידי!‬
‫- מה יש? - מינטי! היא נעלמה!‬
‫לא לזוז, כושי!‬
‫איפה היא?‬
‫- איפה היא?! - אמרתי לך, אדוני.‬
‫רק באתי להיפגש איתה‬
‫ולתת לה נשיקת לילה טו...‬
‫א' ק' תומפסון מנסרה‬
‫אני לא רוצה להסתכל עלייך.‬
‫אני רוצה להגיד שלא ראיתי אותך.‬
‫אבל אני רואה את הלב שלך.‬
‫אבא, ימכרו אותי במורד הנהר.‬
‫במקום שלא חוזרים ממנו.‬
‫אני חייבת לברוח.‬
‫תקשיבי, ילדה. לכי לכנסייה של הכומר גרין.‬
‫תבקשי ממנו להתפלל למען המסע שלך.‬
‫אבא, הכומר גרין תמיד מטיף לצייתנות...‬
‫תעשי מה שאני אומר!‬
‫לכי לכנסייה של הכומר גרין ותבקשי ממנו להתפלל למען המסע שלך.‬
‫כן, אבא.‬
‫אני אהיה איתך.‬
‫לכי עכשיו.‬
‫אני אוהבת אותך, אבא.‬
‫גם אני אוהב אותך.‬
‫מי שם?‬
‫מינטי, הבת של בן רוס.‬
‫ילדה, מה את עושה פה לבד בשעה כזאת?‬
‫יצאת מדעתך? בואי.‬
‫אבא שלי אמר לי לבקש ממך להתפלל למען המסע שלי.‬
‫- את זאת עם ההתקפים? - כן, אדוני.‬
‫ואת מתכוונת לברוח?‬
‫מתכוונים למכור אותי בדרום, רחוק מבעלי וממשפחתי.‬
‫זאת אומרת שיש להם מוטיבציה.‬
‫את כסף בשבילם,‬
‫אלא אם כן ישמעו שברחת, ואז תהיי סחורה פגומה.‬
‫יכו אותך, יטילו בך מום או גרוע מכך.‬
‫אם תלכי לבד, יש לך סיכוי קלוש.‬
‫אם סוחרי העבדים לא יתפסו אותך, הצפעים או הזאבים יתפסו.‬
‫את יודעת בכלל לקרוא, ילדה?‬
‫אולי אף אחד לא שם לב שהלכת, אולי תתגנבי חזרה עד אור הבוקר.‬
‫אני לא חוזרת.‬
‫אני רוצה להיות חופשיה.‬
‫אין הרבה זמן. כמעט חצות.‬
‫את חייבת להתרחק מכאן לפני הזריחה.‬
‫אני צריך שתזכרי את מה שאני אומר לך.‬
‫- את יכולה? - כן, אדוני.‬
‫הפחד הוא האויב שלך.‬
‫תבטחי באלוהים.‬
‫כוכב הצפון ינחה אותך. תעקבי אחרי כוכב הצפון.‬
‫אם אין כוכבים, תעקבי אחרי הנהר.‬
‫אם את לא רואה את הנהר, תנסי לשמוע אותו.‬
‫כשהנהר מתפצל, תחצי את הגשר הגבוה מעל הנחל השוצף‬
‫ולכי ישר צפונה.‬
‫אחרי כמה ימים נהר דלאוור יהיה מימינך. תמשיכי במקביל אליו לווילמינגטון.‬
‫תחפשי נפח וסוחר ברזל בשם תומס גארט.‬
‫אני איידע אותו.‬
‫שאלוהים יהיה עמך, ילדה.‬
‫לא ראיתי אותה, אדוני.‬
‫לא הסתכלתי על הפנים של הבת שלי מאז שאדון ברודס גירש אותנו.‬
‫בן הוא כושי ישר, גדעון. אם הוא אומר שהוא לא ראה אותה, הוא לא ראה.‬
‫הוא יודע משהו.‬
‫תפסתי אותו מרחרח ליד הבקתות כשמינטי ברחה.‬
‫אמרתי לך.‬
‫לא ראיתי אותה.‬
‫אחיין! אחיין!‬
‫זה מיותר.‬
‫האנשים האלה הם העובדים המכובדים שלי.‬
‫אם הכושים שלך עזרו לשפחה שלי לברוח, אני מטיל עליך את האחריות.‬
‫- הכלב מריח משהו! - קדימה!‬
‫לשם!‬
‫קדימה!‬
‫מינטי!‬
‫תחזרי בלי להילחם.‬
‫המשפחה דואגת לך.‬
‫אימא שלך בוכה.‬
‫גם אחותך.‬
‫בואי הביתה.‬
‫את חושבת לקפוץ?‬
‫התאבדות היא חטא נגד אלוהים.‬
‫גם נגד הבעלים שלך.‬
‫לאט לאט.‬
‫החלטתי לא למכור אותך בסוף.‬
‫האמת היא שאתגעגע אלייך.‬
‫היית איתי כל חיי, כמו שאימא שלך הייתה עם אבא שלי כל חייו.‬
‫אבא נדר שלא ימכור את אימא שלך, ואני נודר שלא אמכור אותך.‬
‫את יכולה לחזור ולא אפגע בך קשה.‬
‫את יכולה להישאר בבית, עם ג'ון, איתנו.‬
‫את רוצה את זה?‬
‫אני אהיה חופשיה או שאמות.‬
‫לעזאזל, מינטי!‬
‫אני יודע שאת שם.‬
‫כדאי שתצאי עכשיו.‬
‫אדוני...‬
‫אתה מכיר פה נפח בשם גארט?‬
‫תיזהרי, ילדה.‬
‫את חצי עירומה, נראית חצי מתה.‬
‫כל מי שעיניו בראשו מבין מה את.‬
‫האיש שאת מחפשת נמצא בשדרה הרביעית פינת שיפלי.‬
‫לא יותר מ-800 מטר ממערב לנו.‬
‫תודה, אדוני.‬
‫אפשר לעזור לך, חברה?‬
‫אדוני, אתה מכיר אדם בשם הכומר גרין?‬
‫כן, אני מכיר.‬
‫הגענו, חברה. גבול פנסילבניה.‬
‫להסיע אותך מעבר לגבול או שאת מעדיפה ללכת לבד לחופש?‬
‫אלך עם האל.‬
‫פילדלפיה 40 ק"מ מפה.‬
‫תמצאי את החברה נגד עבדות של פנסילבניה‬
‫ותבקשי את ויליאם סטיל.‬
‫ככה הוא נראה...‬
‫אז תזהי אותו כשתראי אותו.‬
‫עד פגישתנו הבאה, שאלוהים יברך אותך.‬
‫שאלוהים יברך אותך, אדוני.‬
‫פילדלפיה, פנסילבניה‬
‫בבקשה, אדוני. אני מחפשת את החברה נגד עבדות של פנסילבניה.‬
‫השדרה החמישית פינת רחוב ארץ', כ-800 מטר בהמשך.‬
‫אל תפחדי. יש הרבה כמונו כאן, בפילדלפיה.‬
‫תלכי כאילו יש לך זכות, אף אחד לא יטריד אותך.‬
‫תודה.‬
‫אפשר לעזור לך?‬
‫אדוני, אתה מר ויליאם סטיל?‬
‫כן. ומי את?‬
‫אדם לבן בשם גארט שלח אותי.‬
‫נתחיל בשמך המלא ובמקום שבאת ממנו.‬
‫הספר הזה מלא בסיפורי עבדים.‬
‫אני מתעד את רוב העבדים שעוברים דרך פילדלפיה.‬
‫את חלקם אני צריך למצוא, הרוב מוצאים אותי.‬
‫קוראים לי ארמינטה רוס טאבמן.‬
‫מכנים אותי מינטי.‬
‫באתי ממחוז דורצ'סטר, מרילנד.‬
‫החווה של אדוארד ברודס.‬
‫אדוארד ברודס הוא האדון שלך?‬
‫האדון ברודס מת.‬
‫אשתו, גברת אלייזה, היא הבעלים שלי ושל המשפחה שלי.‬
‫לא שלך.‬
‫כבר לא.‬
‫אז איפה האחרים?‬
‫לא היו אחרים.‬
‫את יודעת שאת יכולה לסמוך עליי. אני... אני חבר.‬
‫עם מי עברת את המסע?‬
‫עזבתי את בעלי ואת משפחתי. היינו רק אני ואלוהים.‬
‫אני לא יודע אם את יודעת עד כמה זה יוצא דופן, אבל...‬
‫באורח פלא עברת 160 ק"מ לחופש‬
‫לבדך לגמרי.‬
‫את רוצה לבחור שם חדש...‬
‫כדי לסמן את החופש שלך? רוב העבדים לשעבר רוצים. כל שם שתרצי.‬
‫קוראים לאימא שלי ריט,‬
‫אבל השם שלה הוא הארייט.‬
‫אני רוצה את השם של אימא שלי ושל בעלי.‬
‫הארייט טאבמן.‬
‫האדון שלך פגע בך גופנית?‬
‫יש לך פצעים או צלקות מהלקאות?‬
‫המשגיח פתח לי את הראש‬
‫כשהייתי בת 13 בערך.‬
‫הייתי בחנות עם הבן של האדון, גדעון.‬
‫גיל 13 שבר בגולגולת‬
‫אחי הגדול רוברט התגנב ועקב אחרינו.‬
‫הוא לא סמך על האדון גדעון כשהוא לבד איתי.‬
‫אחרי כמה דקות התפרץ פנימה המשגיח וחיפש את רוברט. הוא היה אחוז טירוף.‬
‫הוא לקח משקולת מהדלפק וזרק אותה על אחי,‬
‫אבל נכנסתי ביניהם.‬
‫נפתחה לי הגולגולת.‬
‫אומרים שישנתי כמעט חודשיים.‬
‫הזיכרון הבא שלי הוא המכירה של האחיות שלי.‬
‫אבל ראיתי את זה לפני שזה קרה.‬
‫מה זאת אומרת, ראית את זה לפני שזה קרה?‬
‫אלוהים הראה לי...‬
‫כדי להכין אותי, אני מניחה.‬
‫אבל כשזה קרה, זה כאב כל כך.‬
‫גרוע יותר מכל הלקאה.‬
‫גרוע יותר מהחור בראש שלי.‬
‫החור בראש שלי פשוט... עשה את הקול של אלוהים ברור יותר.‬
‫ייתכן נזק מוחי.‬
‫בוקר טוב.‬
‫תכף מגיעים.‬
‫אכסניה לנשים שחורות בלבד‬
‫מר סטיל. אחר צהריים טובים.‬
‫גברת ביוקנן, אחר צהריים טובים.‬
‫הרשי לי להכיר לך את גברת הארייט טאבמן, שהגיעה זה עתה.‬
‫הארייט, זאת מרי ביוקנן.‬
‫היא חברה ובעלת העסק הזה.‬
‫נעים להכיר, הארייט.‬
‫גברתי.‬
‫אשאיר אותה בידייך המסורות, מרי.‬
‫גבירותיי, אחר צהריים טובים.‬
‫תיכנסי.‬
‫קדימה.‬
‫החדרים הציבוריים בקומה הזאת.‬
‫זה חדר המשחקים.‬
‫תגידי שלום.‬
‫- שלום. - שלום.‬
‫וזה הטרקלין. את מוזמנת להיכנס לפה מתי שתרצי.‬
‫כן, אני אישה, כן, אני שחורה, וכן, אני בעלת המקום.‬
‫אימא שלי השתחררה כשהאדון שלה מת. הייתי אז ברחם שלה,‬
‫ונולדתי וגדלתי חופשיה כאן, בפילדלפיה.‬
‫את יכולה לקחת את החדר האחרון למעלה משמאל,‬
‫וארוחת הערב כבר הוגשה, אבל אכין לך צלחת.‬
‫אבל קודם את צריכה אמבטיה. את מסריחה כמו חיית משק.‬
‫יש אמבטיה במטבח. אכין לך מים.‬
‫נולדת חופשיה?‬
‫כן.‬
‫אז אף פעם לא נאלצת להסריח מפחד.‬
‫לנוס על נפשך.‬
‫לא, הארייט. אני מתנצלת.‬
‫אלך לחמם לך את הנזיד. אם תצטרכי משהו, תודיעי לי.‬
‫אז...‬
‫יש לך גבר?‬
‫בעלי, ג'ון. הוא חופשי כמוך.‬
‫הוא עמד לברוח איתי, אבל...‬
‫פחדתי שאם יתפסו אותנו, ייקחו ממנו את החופש.‬
‫אז השארתי אותו שם. אבל הלוואי שהוא היה פה איתי עכשיו.‬
‫בטח היה לו קשה כשהתגלה שברחתי.‬
‫אנשי הסירה, אנחנו קוראים להם "בלאק ג'קס",‬
‫הם שטים בשני הכיוונים בדלאוור ובמפרץ צ'ספיק.‬
‫אולי הם יוכלו להודיע לו שהגעת.‬
‫תודה, גברתי.‬
‫תקראי לי מרי.‬
‫תתרחצי טוב, כי מחר נשיג לך עבודה בשכר.‬
‫לאט יותר, הארייט. לא משלמים לנו לפי נפח.‬
‫כעבור שנה‬
‫שלום, גברת הארייט.‬
‫ג'ספר. יש חדש מהמשפחה שלי?‬
‫כן, גברתי. הבאתי עץ מהחוף המזרחי.‬
‫בעלך והמשפחה שלך יודעים שאת בסדר.‬
‫בעלי? הוא מסר לי הודעה?‬
‫לא, גברתי. אין הודעה.‬
‫תודה.‬
‫זה לא רע.‬
‫אני מכיר את מר ביצ'ם בפיין.‬
‫אני רוצה שתיקח את זה אליו אחה"צ.‬
‫הארייט, מה שלומך?‬
‫אני צריכה שהמלאכים שלך יעזרו להביא את בעלי ואת משפחתי.‬
‫הארייט, זה לא עובד ככה.‬
‫המלאכים שלי הם חלק מרשת מתוחכמת, לא לשימושך האישי.‬
‫תסמכי עליי שאנחנו עושים מה שאפשר...‬
‫אבל אני מרגישה שמשהו לא בסדר, ויליאם.‬
‫אני לא מצליחה לישון. בבקשה, תעזור לי.‬
‫תקשיבי, הארייט.‬
‫העבודה שלנו נהייתה מסוכנת הרבה יותר.‬
‫בעלי העבדים נהיים מתוסכלים מכמות הבורחים.‬
‫שופטים פדרליים, מרשלים ולוכדי עבדים משתפים פעולה.‬
‫אפילו הקונגרס מאיים לחוקק חוקים כדי לפייס את הדרום.‬
‫אם לא תעזור לי, אלך לבד.‬
‫הארייט, חכי שנייה!‬
‫הארייט, אני לא יכול שתסכני את חייך או את הרשת כי את בודדה.‬
‫חילוץ עבדים דורש מיומנות ותכנון קפדני.‬
‫זה דורש קריאה, הארייט.‬
‫את יכולה לקרוא שלט או מפה? את יודעת לקרוא בכלל?‬
‫אני מקדישה את תשומת הלב להקשבה לקול של אלוהים.‬
‫את יודעת מה יקרה אם יתפסו אותך?‬
‫יענו אותך עד שתכווני אותם למשרד הזה.‬
‫היה לך מזל, הארייט.‬
‫ואת לא יכולה לעשות יותר שום דבר.‬
‫אל תגיד לי מה אני לא יכולה לעשות.‬
‫הגעתי עד לכאן בעצמי.‬
‫אלוהים השגיח, אבל הרגליים שלי היו שלי,‬
‫רצתי, דיממתי, טיפסתי, כמעט טבעתי, לא אכלתי ימים שלמים והצלחתי!‬
‫אז אל תגיד לי מה אני לא יכולה לעשות.‬
‫אתה לא מכיר אותי.‬
‫החלטתי, אני חוזרת.‬
‫בלי בעלי ומשפחתי אני סתם גרה בארץ נכרייה.‬
‫אם אני חופשיה, גם הם צריכים להיות חופשיים.‬
‫אני אשחרר אותם בזה אחר זה, ואתחיל בבעלי.‬
‫אני צריכה חליפה בשבילו ושמלה בשבילי כדי שאיראה כמו גברת חופשיה.‬
‫מרי...‬
‫תעזרי לי?‬
‫מה שלומך?‬
‫- מה שלומך? - יופי.‬
‫את בטוחה בעצמך, רגועה,‬
‫חכמה מספיק כדי לדעת שלא להסתכל לאדם לבן זר בעיניים.‬
‫את לא מחפשת צרות.‬
‫כשהצרות יגיעו...‬
‫את תהיי מוכנה.‬
‫תנסי.‬
‫כן.‬
‫את תהיי מוכנה.‬
‫אחבר אותך למישהו שימכור לך מסמכים של אישה חופשיה.‬
‫הם לא יהיו שלך. הם של מישהי אחרת.‬
‫אולי הם לא יתאימו לתיאור בדיוק,‬
‫- דסה דיקסון, פילדלפיה - - אבל יהיה בהם משהו נכון.‬
‫תחנת דובר, דלאוור. דובר, דלאוור.‬
‫נקווה שלא יקראו אותם בקפדנות רבה מדי.‬
‫חוששים יותר משחורים שנוסעים צפונה.‬
‫מי שבורח לא נוסע דרומה.‬
‫שלום, אדוני. מה שלומך?‬
‫מסמכים.‬
‫- דסה דיקסון? - כן, אדוני.‬
‫איפה נולדת, דסה?‬
‫פילדלפיה, 18 ביולי 1824, חופשיה.‬
‫כתוב פה שאת 1.70 מטר.‬
‫את לא יותר מ-1.50 מטר.‬
‫בטח נעלתי את המגפיים הגבוהים באותו יום.‬
‫כתוב שיש לך כתם לידה על המצח.‬
‫נכון, אדוני.‬
‫תודה, אדוני.‬
‫קדימה!‬
‫תיישרו את השורות!‬
‫מר תומפסון היקר... לא, גיסי היקר.‬
‫אני מקווה שתקבל את התשלום הצנוע הזה על החוב של בעלי המנוח...‬
‫בעלי המנוח היקר...‬
‫אדוארד.‬
‫קבל בבקשה את 7.50 הדולרים המצורפים. אני מקווה שאשלח תשלום נוסף בחודש הבא.‬
‫שכנתך וגיסתך, אלייזה ברודס.‬
‫נצטרך למכור כמה עבדים, אימא.‬
‫המעמד שלנו בקהילה הזאת נמדד לפי שחורים.‬
‫אנחנו לא יכולים לחיות כמו קבצנים.‬
‫את מעדיפה להשאיר את העבדים ולמכור את החווה?‬
‫אפשר למכור את האחים רוס.‬
‫רוברט לבדו שווה 700-600.‬
‫אם נמכור גם את ג'וניה ואת הנרי, נוכל להכניס אולי 1,600 דולר.‬
‫הם יעזרו מאוד לשלם את החובות של אבא.‬
‫לא תצטרכי להתחנן, נוכל להמשיך כרגיל.‬
‫כשאתה רווק והולך לבתי בושת?‬
‫נמשיך כרגיל.‬
‫האחרים יצטרכו לעבוד קשה יותר כדי לפצות על האובדן.‬
‫שחורים למכירה.‬
‫בסדר. כן, אדוני.‬
‫אני מצטערת שנאלצתי לעזוב אותך...‬
‫מינטי?‬
‫ג'וני.‬
‫ג'וני, מה עשו לך?‬
‫עין אחת טובה זה כל מה שאני צריך כדי לראות אותך, מותק.‬
‫את נראית טוב, מינטי.‬
‫את נראית טוב.‬
‫למה חזרת לפה? זה מסוכן.‬
‫באתי לקחת אותך, לשחרר אותך. הבאתי לך חליפה.‬
‫אני חיה חופשיה בפילדלפיה, אבל אני לא יכולה לחיות בלעדיך.‬
‫אתה לא שמח לראות אותי?‬
‫שמעתי שטבעת, מינטי.‬
‫לא חשבתי שאראה אותך שוב.‬
‫שלחתי לך הודעה דרך ה"בלאק ג'קס".‬
‫עד ששמעתי שאת חיה...‬
‫מינטי...‬
‫אני נשוי.‬
‫אני יודעת שאתה נשוי.‬
‫נשוי לי.‬
‫נישאתי לאישה אחרת.‬
‫נישאת לאישה אחרת?‬
‫קוראים לה קרוליין.‬
‫היא חופשיה כמוני.‬
‫היא בהיריון.‬
‫אישה...‬
‫אישה אחרת? בהיריון?‬
‫חשבתי... חשבתי שאתה אוהב אותי.‬
‫- די, די... - היי, היי!‬
‫אני אוהב אותך כמו שלא אהבתי אף אחת.‬
‫יותר מעצמי.‬
‫את עזבת אותי, מינטי.‬
‫את עזבת אותי.‬
‫הלכת לבד ועזבת אותי, והתפללתי למענך.‬
‫גדעון עיוור את העין שלי בשוט, והתפללתי למענך.‬
‫כששמעתי שקפצת מהגשר וחשבתי שאת מתה,‬
‫נלכדת בצמחים שבנהר כמו חיה...‬
‫התפללתי למענך.‬
‫ואז נישאת לאישה אחרת!‬
‫לך.‬
‫לך הביתה.‬
‫מינטי, את בסכנה פה.‬
‫את חייבת ללכת עכשיו.‬
‫לך הביתה!‬
‫אני אוהב אותך, מינטי.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫הייתי מת למענך...‬
‫אם היית נותנת לי.‬
‫למה, אלוהים?‬
‫הקשבתי לקול שלך.‬
‫אמרת לי לבוא, באתי.‬
‫הובלת אותי לפה.‬
‫למה הבאת אותי עד לכאן כדי למרוח לי בוץ בפרצוף?‬
‫למה נתת לי לחיות?‬
‫מינטי.‬
‫ג'ון אמר לי שאת פה.‬
‫- אבא. - כן.‬
‫אני לא אסתכל עלייך, אבל העובדה שאת כאן היא נס.‬
‫אבא.‬
‫החבאתי את האחים שלך במחסן התירס. גברת אלייזה עומדת למכור אותם.‬
‫הם מחכים שם לרוברט.‬
‫התחילו למרי צירים, והוא לא מוכן ללכת עד שהיא תלד.‬
‫- ג'וניה. - מינטי!‬
‫אני לא מאמין שזאת את.‬
‫- הנרי. - מינטי...‬
‫מינטי, זאת אשתי לעתיד, ג'יין, מהחווה של הורשיו ג'ונס.‬
‫האדון שלה הרביץ לה חזק. היא באה איתנו.‬
‫גם פיבי ביקשה לבוא. היא פוחדת שימכרו אותה בלי התינוקת.‬
‫בעלי מת באביב שעבר. היא כל מה שיש לי.‬
‫כששמעתי שהגעת לחופש, קראתי לה ארמינטה.‬
‫היא תתנהג יפה, אני מבטיחה.‬
‫אחותך רייצ'ל גנבה את תמיסת האופיום של גברת אלייזה כדי שהיא תהיה בשקט.‬
‫איפה רייצ'ל?‬
‫איפה אחותי?‬
‫רייצ'ל פוחדת לברוח, מינט. היא אומרת שגברת אלייזה משגיחה עליה.‬
‫ואימא?‬
‫ריט איתי. גברת אלייזה נתנה לי לקנות את החופש שלה.‬
‫היא לא צריכה אותה כל כך. ריט לא בסדר מאז שהיא שמעה שטבעת.‬
‫אני אטפל באימא שלך, אל תדאגי לנו.‬
‫תכננתי שיבוא איתי רק עוד אדם אחד, לא כולכם וגם תינוקת.‬
‫מאוחר. כדאי שתצאו לדרך. אשלח את רוברט בהמשך.‬
‫קדימה!‬
‫רוברט!‬
‫תודה לאל.‬
‫מינטי!‬
‫מה שלום מרי?‬
‫יש לנו תינוקת.‬
‫הצמדתי אותה לשד של אימא שלה ונפרדתי מהן בנשיקה.‬
‫נאלצת לעזוב אותן.‬
‫בחופש או בשלשלאות.‬
‫בחרת בחופש.‬
‫באת בגלל ג'ון.‬
‫חשבתי שבאתי בגללו.‬
‫עכשיו אני מבינה שבאתי בגללכם.‬
‫נשארו רק כמה שעות של חושך. אתם צריכים לצאת לדרך.‬
‫קדימה.‬
‫- לך אחרי אחותך. - בסדר, אבא.‬
‫בסדר.‬
‫אני אהיה איתכם.‬
‫אבא, בוא איתנו.‬
‫אני ואימא שלך נהיה בסדר גמור.‬
‫אני לא הולך לשום מקום עד שכל הילדים שלי חופשיים.‬
‫לכי, קדימה.‬
‫לכי.‬
‫לא ראיתי אף אחד מכם.‬
‫מינטי, זה לא מוצא חן בעיניי.‬
‫הכומר אמר שיש מקום מיוחד בגיהינום לאלה שבורחים.‬
‫אני לא סומך עליו.‬
‫אתה סומך עליי?‬
‫כן.‬
‫ילדה, טוב לראות אותך.‬
‫שמעתי שחזרת. כמעט לא האמנתי.‬
‫אתה, תרים את זה בבקשה.‬
‫תצטרכו לחכות שם למטה.‬
‫השמועה התפשטה.‬
‫תמצא אותו, לעזאזל!‬
‫- אימא, מה קרה? - חמישה עבדים ברחו.‬
‫חמישה עבדים, יותר מ-2,000 דולר! כל החווה שווה רק 5,000.‬
‫יש לנו עכברוש במזווה, והוא ירעיב אותנו אם לא נלכוד אותו ונהרוג אותו!‬
‫רייצ'ל!‬
‫כן, גברתי?‬
‫אל תגידי לי "כן, גברתי", כלבה שחורה! האחים שלך ברחו!‬
‫מה החלק שלך בזה?‬
‫אני לא יודעת כלום, נשבעת! אני לא יודעת על מה אתם מדברים. מי ברח?‬
‫אני אשבור לך את המפרקת.‬
‫אני לא יודעת כלום, נשבעת.‬
‫פוקס, קח את שני הכושונים האלה לשוק ותמכור אותם.‬
‫- כן, אדוני. - לא!‬
‫זאת מינטי.‬
‫שקרנית.‬
‫מינטי מתה.‬
‫היא חיה. היא חזרה.‬
‫אגדות של כושים. כמו רוחות רפאים בביצות. היא משקרת.‬
‫אני מקווה שזה נכון.‬
‫אלוהים, אני מקווה.‬
‫פוקס, תאסוף כמה אנשים ותפגוש אותי בפופלר נק.‬
‫אטפל בך כשאחזור.‬
‫מה הבעיה שלך, לעזאזל, עבד? פנה את הדרך.‬
‫אתה מחפש עבדים שברחו, אדוני?‬
‫מה אתה יודע על זה?‬
‫זאת המודעה שלך, נכון?‬
‫שפחה שברחה, נמוכה, חזקה, שקע בראש.‬
‫איפה ראית אותה?‬
‫אקח אותך לשם תמורת דולר.‬
‫אני גשש, אני יודע לאיזה כיוון הם הלכו ואני יכול לעזור לך למצוא אותם.‬
‫גשש, אמרת?‬
‫וזאת רק ההתחלה.‬
‫יש לי לא מעט כישורים, אז אתה מקבל סייר וגשש.‬
‫אבל אני עובד תמורת שכר, אני לא עבד.‬
‫אולי תגיד לי לאיזה כיוון הם הלכו, אחרת אוריד לך את האף בירייה?‬
‫מזרחה מפופלר נק.‬
‫אני מכיר את ביגר לונג!‬
‫לוכד העבדים הכי טוב באזור,‬
‫אבל קשה להשגה, רגזן ויקרן.‬
‫- אתה מכיר את ביגר לונג? - אנחנו כמו אחים.‬
‫הוא מסתובב במקומות שלא יראו אותך בהם, אדוני,‬
‫אבל אני יודע איפה למצוא אותו.‬
‫תמצא את ביגר לונג ותגיד לו שייפגש איתי בפופלר נק.‬
‫תתוגמל על זה.‬
‫אתמול בלילה ברחו חמישה מהעבדים הכי טובים שלי.‬
‫שלושה כושים ונקבה עם ילדה.‬
‫אשלם שלוש מאות דולר על החזרתם‬
‫בריאים ושלמים.‬
‫ואני רוצה גם את הבחורה שמנהיגה אותם.‬
‫אני לא רוצה שייגרם לה נזק מידיו של אף אחד חוץ ממני.‬
‫אני מקבל מאתיים דולר.‬
‫הם יכולים להתחלק בשאר.‬
‫מאתיים דולר?‬
‫מה מכוער כמוך יקנה ב-200 דולר?‬
‫זונות לבנות שיספיקו לי עד התענית.‬
‫אז כדאי שתהיה טוב כמו שאומרים.‬
‫כלב טוב.‬
‫הם באים ישר אלינו! ביגר מביא אותם מאחור.‬
‫השניים האחרים שומרים על הדרכים. הם יכולים להגיע רק לכאן.‬
‫נחכה להם.‬
‫שלא יחמקו.‬
‫מה יש לה?‬
‫היא מתפללת. מינטי יוצאת דופן במובן הזה.‬
‫מה אנחנו אמורים לעשות, לחכות? היא המנהיגה שלנו.‬
‫- תרים אותה! - אל תיגע בה!‬
‫היא מדברת לאלוהים.‬
‫הם באים. חייבים ללכת!‬
‫אי אפשר ללכת לכיוון הזה.‬
‫יש סכנה.‬
‫אלוהים אמר לאיזה כיוון אפשר ללכת?‬
‫שמאלה.‬
‫מה עכשיו?‬
‫חוצים.‬
‫אני לא יודעת לשחות!‬
‫גם אני לא.‬
‫רוברט, תסחב את התינוקת.‬
‫אייזק, תעזור לגברת לוסי.‬
‫ג'וניה, תעזור לג'יין.‬
‫הטיפשה הזאת מנסה להטביע אותנו!‬
‫מינטי, השתגעת לגמרי. יש איתנו קשישה ותינוקת.‬
‫אנחנו לא נכנסים לנהר. בואו.‬
‫אני אומרת שכן!‬
‫תהיו חופשיים או תמותו.‬
‫לא עזבתי את אשתי ואת המשפחה שלי כדי לטבוע כמו עכברוש.‬
‫את רוצה לירות בי?‬
‫בבקשה.‬
‫אם היא תטבע, מי ינהיג אותנו?‬
‫היא היחידה שמכירה את הדרך אל ארץ החופש.‬
‫אני רוצה לראות את ארץ החופש לפני שאמות.‬
‫אני אנהיג אתכם. אל הגשר! אחריי!‬
‫קדימה, קדימה!‬
‫קדימה!‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫אבינו שבשמיים.‬
‫נהרות של מים חיים זורמים בקרבי.‬
‫אלוהים, עזור לי לחצות, קח אותי ליבשה.‬
‫מה קרה?‬
‫איבדתי אותם.‬
‫איבדת אותם?‬
‫הם נעלמו בערפל...‬
‫פישלת, כושי.‬
‫- מינטי... - התינוקת, ארמינטה.‬
‫תקרא לה מינטי.‬
‫תקרא לי הארייט מעכשיו.‬
‫זה שם החופש שלי.‬
‫אני הארייט טאבמן,‬
‫המנהיגה של הקבוצה הזאת.‬
‫אנחנו עושים מה שאני אומרת.‬
‫הארייט.‬
‫- אלה... - החברים והמשפחה שלי.‬
‫עבדים שרוצים חופש.‬
‫הלכתי דרומה והבאתי אותם.‬
‫אלוהים הראה לי את הדרך.‬
‫אשתו היא אישה חופשיה.‬
‫היא בהיריון ממנו.‬
‫ג'ון לא רצה ממני ילדים.‬
‫הוא לא היה מסוגל להתמודד עם המחשבה שהם יגדלו כעבדים.‬
‫הארייט...‬
‫את הרבה מעבר לכל גבר שהכרתי אי פעם.‬
‫הרבה מעבר.‬
‫מה זה גבר בשביל אישה שאלוהים נגע בה?‬
‫את צוחקת עליי, מרי?‬
‫לא. בכלל לא.‬
‫אבל יש לי שאלות.‬
‫את אומרת שהקול של אלוהים מוביל אותך. איזו תחושה זאת?‬
‫לפעמים זה צורב.‬
‫כמו מכה בפרצוף.‬
‫בפעם אחרת ראיתי... כמו חלום.‬
‫הוא התעופף ברגע שהתעוררתי.‬
‫נראה כאילו אני לומדת לראות ולשמוע את אלוהים‬
‫כמו שאנשים מסוימים לומדים לקרוא ספר.‬
‫אני ממקדת בזה את כל תשומת הלב.‬
‫בלי ספק.‬
‫לפני שאני יכולה לתהות...‬
‫אם שמעתי אותו בכלל.‬
‫לפני שאני יכולה להבין מה זה אומר.‬
‫חשבתי שאלוהים...‬
‫רצה שאלך להביא את בעלי.‬
‫ג'ון היה פשוט אמצעי לכוון אותי למקום שבו היו זקוקים לי.‬
‫הייתי עם חליפה ובלי בעל. הרגשתי טיפשה.‬
‫הוא הטיפש.‬
‫לאלוהים היו תוכניות אחרות בשבילי, מר סטיל.‬
‫אני מתחיל להבין את זה.‬
‫לכן אני מביא אותך הנה.‬
‫ערב טוב, מרטין.‬
‫ערב טוב, מר סטיל.‬
‫מי האנשים האלה?‬
‫זאת הוועדה. המארגנים והקצינים של מסילת הרכבת המחתרתית,‬
‫שעוזרת לעבדים לברוח משעבוד.‬
‫אף אחד לא רואה את זה.‬
‫רק אלה שהצטרפו.‬
‫גבירותיי ורבותיי,‬
‫הרשו לי להכיר לכם אישה יוצאת מהכלל, גברת הארייט טאבמן.‬
‫הארייט ברחה מעבדות בעצמה רק לפני שנה,‬
‫והיא כבר חזרה לשחרר אחרים.‬
‫היא הביאה איתה תשע נפשות ולא איבדה איש.‬
‫מתוך הכרה באומץ ובכישרון שלה‬
‫אנחנו מקבלים אותה לוועדה כנהגת על מסילת הרכבת.‬
‫מה זו נהגת?‬
‫נהגת מלווה עבדים או נוסעים‬
‫לבתי מסתור או לתחנות של מנהלי תחנות.‬
‫הנהגים האמיצים ביותר גונבים עבדים היישר מהמטע,‬
‫מתחת לאף של המשגיח.‬
‫העבודות שלהם הן הקשות ביותר.‬
‫פרס של 125 דולר על גנב העבדים "משה"‬
‫פרס של 200 דולר על גנב העבדים "משה"‬
‫פרס של 300 דולר‬
‫אשתו של האדון סימנה אותי בברזל מלובן.‬
‫הוא קרא לי "כושי" כאילו זה השם שלי.‬
‫ביום שבו הזכרתי לו שקוראים לי מאק,‬
‫הוא הכה אותי עד אובדן הכרה.‬
‫אם הייתי אומר לה שאני עוזב, היא הייתה ממשיכה כדי שכולם ידעו.‬
‫לא יכולתי להיפרד.‬
‫ברוכים הבאים. ברוכים הבאים.‬
‫אחותי בסכנה. אמרת לי שתוכל להציל אותה.‬
‫אמרתי לך שאנסה וניסינו.‬
‫היא עובדת בבית של ברודס. בלתי אפשרי להגיע אליה.‬
‫- אני יכול להגיע אליה. - לא!‬
‫פזיז לנסות עכשיו דבר כזה. אני אוסר על זה.‬
‫אתה אוסר על זה?‬
‫הארייט, זו תקופה מסוכנת.‬
‫כולם בכל מקום מחפשים אותך.‬
‫הם מחפשים את "משה".‬
‫אני חוזרת.‬
‫רייצ'ל, תביאי לי את התרופה שלי ותעלי.‬
‫- כואב לי הראש. - כן, גברתי.‬
‫- ותביאי לי עוד ברנדי. - כן, גברתי.‬
‫- ותסדרי פה. - כן, גברתי.‬
‫מינטי...‬
‫- למה את כאן? - בואי איתי.‬
‫מינטי, אדון גדעון וגברת אלייזה משתוללים מאז שאת והבנים ברחתם.‬
‫הם לקחו את הילדים שלי ולא אומרים לי איפה הם.‬
‫הם יודעים שלא אלך לשום מקום בלי הילדים שלי.‬
‫נמצא אותם, רייצ'ל, אני מבטיחה.‬
‫הרשת שלי תמצא אותם ותביא אותם לצפון, אבל את חייבת לבוא איתי עכשיו.‬
‫אני לא יכולה. אני לא באה.‬
‫רייצ'ל!‬
‫אני לא עוזבת אותך.‬
‫אני לא עוזבת את הילדים שלי.‬
‫אם תנסי להכריח אותי, אני אצרח.‬
‫רייצ'ל, איפה את? תיכנסי לפה!‬
‫רגע.‬
‫מה עם מרי, אשתו של רוברט? היא עדיין פה?‬
‫היא מצאה גבר אחר, מינטי.‬
‫אל תשפטי אותה, מינטי. שלא תעזי לשפוט אותנו.‬
‫אנחנו עושים מה שצריך כדי להישאר שפויים.‬
‫לא כולם יכולים לברוח.‬
‫אלוהים,‬
‫אני צריכה שתשמור על אחותי ועל ילדיה עד שאוכל לשחרר אותם.‬
‫תגן עליה, אלוהים.‬
‫אל תיתן להם לפגוע בה יותר.‬
‫את זאת שמכנים "משה".‬
‫אתה שואל אותי או אומר לי?‬
‫אני רוצה להציע את שירותיי.‬
‫באילו שירותים מדובר?‬
‫אני יכול לעשות כמעט כל עבודה, מאל"ף את תי"ו.‬
‫אני מכיר פה את היערות ואת הנהרות ואת רוב התושבים. השם הוא וולטר.‬
‫למה שאסמוך עליך, וולטר?‬
‫לרוב האנשים לא כדאי,‬
‫אבל חשבתי שאם את מדברת לאלוהים‬
‫ונראה שהוא עונה,‬
‫אולי את יכולה להכיר בינינו.‬
‫אני צריך להסביר לו כמה דברים.‬
‫כרגע צריך ללכת.‬
‫עצרו אותם!‬
‫מה נעשה לגבי "משה"?‬
‫- בולטימור, מרילנד - - השד הזה מאיים על עצם קיומנו!‬
‫אומרים שהוא שחור כמו הלילה!‬
‫הוא אחד ממתנגדי העבדות באיפור שחור!‬
‫הקונגרס חייב לאשר את חוק העבדים הנמלטים עכשיו!‬
‫הגיע הזמן לפעול!‬
‫יש לך חדשות?‬
‫עבד מהחווה של ורן שמע שמועה, שהשפחה שהנהיגה את העבדים שלך,‬
‫זו שאתה מחפש כל כך,‬
‫היא זאת שמכונה "משה".‬
‫"משה" הוא לא כושי‬
‫והוא לא אישה.‬
‫הוא מתנגד עבדות באיפור שחור.‬
‫אולי...‬
‫אולי זאת בחורה קטנה בגובה כזה בערך‬
‫בשם הארייט טאבמן.‬
‫אני לא מכיר כושית בשם הארייט טאבמן.‬
‫מה לגבי ארמינטה רוס?‬
‫שמעתי שהיא מתחבאת בפילדלפיה.‬
‫הספינה מגיעה צפונה?‬
‫היא חוזרת לבולטימור.‬
‫רגע, למה כולם נסערים כל כך?‬
‫אישרו את חוק העבדים הנמלטים.‬
‫תצילי את עצמך.‬
‫- צריך להפליג צפונה עכשיו! - לא בלי האחים שלי.‬
‫- הארייט! - חכה.‬
‫חכה לי. אני אחזור.‬
‫תעלו אותם.‬
‫מפליגים צפונה.‬
‫תקשיבו לי, עבדים נמלטים, שימו לב! יש בינינו ציידי עבדים!‬
‫הקונגרס אישר את חוק העבדים הנמלטים,‬
‫שמאפשר לציידי עבדים לרדוף אחרי עבדים בכל מדינות האיחוד‬
‫ומחייב את רשויות אכיפת החוק להסגיר עבדים נמלטים.‬
‫נלחמתם כדי להגיע הנה.‬
‫תתכוננו להילחם שוב או לברוח עוד צפונה, לקנדה.‬
‫ויליאם! ויליאם!‬
‫הארייט! תודה לאל.‬
‫שלחתי חמישה אנשים לחפש אותך. חייבים להעלות אותך לרכבת צפונה.‬
‫העליתי את המשפחה שלך לרכבת האחרונה עם דאגלס.‬
‫- הוא ידאג שהם יגיעו לגבול בשלום. - תודה.‬
‫אני נשארת להילחם. העיקר שהמשפחה שלי בסדר.‬
‫לא. למען הרשת כולה אנחנו חייבים להוציא אותך.‬
‫אני אהיה ברציף בעוד רבע שעה.‬
‫אני חייבת להיפרד ממרי.‬
‫- תזדרזי. - טוב.‬
‫עזוב אותו!‬
‫תן לו ללכת!‬
‫זה אדם חופשי. יש לו מסמכים שמוכיחים את זה.‬
‫אתה צריך להוריד ממני את הידיים!‬
‫אל תיגע בי!‬
‫איפה היא?‬
‫פספסת אותה.‬
‫תגידי לנו איפה היא.‬
‫אמרתי לכם, לאלוהים יש תוכניות בשבילה.‬
‫אילו תוכניות?‬
‫היית רוצה לדעת, לבנבן.‬
‫אבל היא צריכה לחיות מספיק זמן כדי למלא את רצון האל.‬
‫היא יודעת את זה. היא חכמה מכם.‬
‫היא חכמה ממך, היא חכמה ממך.‬
‫עזוב אותי! עזוב אותי!‬
‫היא לא פה.‬
‫קדימה.‬
‫למה אתה מחכה, בוגד?‬
‫האדון קרא לך, כדאי שתציית.‬
‫לא עוד! אנחנו מלאים!‬
‫אל תברחו! בשם אלוהים, יש לכם זכות להיות חופשיים!‬
‫תישארו ותילחמו! אלוהים לצדכם!‬
‫מינטי! אל תזוזי!‬
‫הארייט!‬
‫מרי...‬
‫הם הרגו אותה!‬
‫את חייבת לעלות לספינה. קדימה.‬
‫תשמור עליה.‬
‫זה בסדר.‬
‫הסכנה חלפה.‬
‫סנט קתרינס, קנדה‬
‫הארייט היקרה והמשפחה, נשבר לי הלב לכתוב לכם על כאלה חדשות עצובות.‬
‫אחותך רייצ'ל הלכה להיפגש עם חברו הטוב של העבד,‬
‫מלאך המוות.‬
‫- אובורן, ניו יורק - - אני שמח שהיא מצאה שלווה סוף סוף.‬
‫אני מתפלל למען הילדים שלה.‬
‫שלכם בחיבה ובצער,‬
‫הכומר סמואל גרין.‬
‫הארייט.‬
‫ממש צר לי לשמוע על אחותך.‬
‫אכזבתי אותה, ויליאם.‬
‫אנחנו אכזבנו אותה.‬
‫הארייט, זה הסנטור ויליאם סווארד.‬
‫גברת טאבמן, לכבוד הוא לי לקבל אותך לביתי.‬
‫תנחומיי.‬
‫איך אני יכול לעזור?‬
‫שמונה מאות ק"מ.‬
‫שמונה מאות ק"מ מקו מייסון-דיקסון לקנדה. מרחק בלתי נתפס.‬
‫לוכדי עבדים מפקחים על כל מי שנוסע צפונה.‬
‫שאלוהים יעזור לאדם שאין לו מסמכי חופש.‬
‫איך נביא את הנוסעים שלנו מהחוות ומהמטעים שבדרום‬
‫עד לגבול קנדה?‬
‫אנחנו לא יכולים להמשיך לנסות לברוח מהם. אנחנו צריכים להילחם.‬
‫הדרך היחידה להפוך את חוק העבד הנמלט לאות מתה‬
‫היא להרוג כמה לוכדי עבדים. זה ירגיע אותם!‬
‫אולי הוא צודק.‬
‫מלחמת אזרחים היא אולי תקוותנו היחידה.‬
‫אנחנו לא יכולים פשוט לוותר ולחכות למלחמה.‬
‫אנחנו צריכים לחזור לעבודה, לשחרר עבדים‬
‫ברכבת או בכרכרה, על סוס, ברגל אם צריך!‬
‫הארייט...‬
‫המסע ממרילנד לקנדה הוא 1,000 ק"מ מגבול קנדה.‬
‫המרחק הארוך ביותר שעברת הוא 160 ק"מ. זה ייקח חודשים, לא שבועות.‬
‫את לא יכולה...‬
‫אני לא מוותרת על שחרור עבדים כי זה רחוק.‬
‫רבים מכם לא מכירים את העבדות ממקור ראשון.‬
‫נולדתם חופשיים.‬
‫אתם חופשיים כל כך הרבה זמן ששכחתם איך זה.‬
‫התחלתם להרגיש נוחות וחשיבות.‬
‫יש לכם בתים יפים,‬
‫נשים יפות...‬
‫אבל אני זוכרת...‬
‫ילדים שחוטפים מכות כי הם לא עובדים לפני שהם מבינים מה זו עבודה.‬
‫ילדות נאנסות לפני המחזור הראשון.‬
‫אחים חוטפים הצלפות עד שהגב שלהם נקרע לגזרים,‬
‫אחיות נמכרות ומופרדות מהתינוקות שלהן.‬
‫אני מנסה לא לחשוב על מה שהם עברו,‬
‫על מה שאלה שעדיין משועבדים עוברים עכשיו.‬
‫אבל שמעתי את הנאקות ואת האנחות שלהם וראיתי את הדמעות שלהם,‬
‫ואתן כל טיפת דם אחרונה בוורידים שלי כדי לשחרר אותם.‬
‫אז אני לא מוותרת.‬
‫אעשה כל מה שאני צריכה,‬
‫אלך לאן שאני צריכה ללכת,‬
‫לא משנה איך אני צריכה לעשות את זה,‬
‫כדי לשחרר מה שיותר עבדים.‬
‫עד שהחיה הזאת, עד שהמפלצת הזאת שנקראת עבדות תיקטל.‬
‫אמן.‬
‫גבול ניו יורק - קנדה 1858‬
‫קדימה, כמעט הגענו.‬
‫אז אני רוצה שתהיו מוכנים.‬
‫הזמן אוזל.‬
‫כן, נכון.‬
‫אני רואה את הסימן‬
‫אני רואה את הסימן, אני רואה את הסימן‬
‫היי, אלוהים, הזמן אוזל‬
‫זה הסימן של יום הדין‬
‫היי, אלוהים, הזמן אוזל‬
‫צריך לברוח לסלע‬
‫היי, אלוהים, הזמן אוזל‬
‫אין מסתור, אין מסתור...‬
‫אבא שלך עומד להיעצר על מתן מחסה לעבדים נמלטים מדובר.‬
‫אחד מהם נתפס והודה.‬
‫הם בדרך לעצור את אבא כרגע. אני מציע שנחלץ אותו.‬
‫אין מסתור, אין מסתור...‬
‫בנית את מה שביקשתי?‬
‫הכי קרוב שיכולתי.‬
‫זה יצטרך להספיק.‬
‫זאת מינטי.‬
‫אל תצרחי.‬
‫באתי לקחת אותך. ניקח גם את אבא.‬
‫אני אשחרר, אבל אסור לך לצרוח, בסדר?‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫קחי אותי! אני מוכנה ללכת. קחי אותי הביתה.‬
‫אני רוצה לראות את הבנות שלי. אני רוצה לראות את הקטנות שלי.‬
‫אימא, אני לא מלאכית שבאה לקחת אותך לגן עדן.‬
‫זאת מינטי. באתי לקחת אותך צפונה.‬
‫את לא מינטי שלי.‬
‫מינטי שלי היא בחורה פשוטה.‬
‫אני הארייט טאבמן.‬
‫אני "משה".‬
‫נכון. "משה", גנב העבדים.‬
‫אני צריכה שתעשי בדיוק מה שאני אומרת.‬
‫איפה אבא?‬
‫אני לא יכול להוריד ממך את העיניים. אני צריך להסתכל עלייך.‬
‫בשביל מי באת הפעם?‬
‫בשבילך, אבא.‬
‫- בשבילי? - אתה נותן מחסה לעבדים נמלטים?‬
‫אחד מהם נתפס ודיבר.‬
‫באים לקחת אותך. צריך ללכת עכשיו.‬
‫טוב.‬
‫בן! מינטי שלנו היא "משה". כולם מדברים עליה.‬
‫אני יודע. אני יודע.‬
‫אקח אתכם צפונה לראות את רוברט, הנרי וג'וניה,‬
‫אבל קודם אני צריכה שאת ואבא תלכו לכנסייה של הכומר גרין.‬
‫- אתם תהיו מוגנים שם. - טוב.‬
‫תזדרז. אחר כך ניפגש בחווה של ברודס.‬
‫כן, בוסית.‬
‫לא עוד. אני לא רוצה את זה!‬
‫זה לעצבים שלך, אימא.‬
‫אני לא רוצה את זה!‬
‫הילדה הזאת מנסה להרעיל אותי.‬
‫היא מאשימה אותי במה שקרה לאימא שלה.‬
‫אימא, את סתם עצבנית.‬
‫אני נחנקת פה.‬
‫זה כמו להיות בכלא ולחכות להוצאה להורג שלי.‬
‫אני מוקפת בסוהרים עוינים עם פרצופים שחורים.‬
‫גדעון!‬
‫כיוון שהתגלה ש"משה" הוא כושית מהחווה שלך,‬
‫אנחנו חושבים שמן הראוי שתפצה אותנו על הרכוש שאיבדנו.‬
‫אין לנו סכומים כאלה.‬
‫איפה אימא?‬
‫בחוץ עם אדון גדעון.‬
‫אנחנו עוברים תקופה קשה כמוכם.‬
‫אז תצטרכו למכור את החווה.‬
‫לא!‬
‫לא.‬
‫אנחנו קורבנות של הכושית השטנית הזאת בדיוק כמוכם!‬
‫היא יצאה?‬
‫ילדה, תביאי לנו עוד ברנדי מהמחסן.‬
‫יש לי רעיון טוב יותר.‬
‫אל תפחדי, אנגר. אני אחות של אימא שלך. אנחנו משפחה.‬
‫איפה אח שלך, אנגר?‬
‫הסוחר לקח אותו.‬
‫היבול שלנו דל, הכסף שלנו כמעט נגמר!‬
‫הפרנסה שלי והבריאות שלי נהרסו!‬
‫אנחנו קורבנות בדיוק כמוכם!‬
‫היא צודקת.‬
‫מי אתה, לעזאזל?‬
‫קרא לי איך שאתה רוצה, זה מה שאתם הלבנים עושים.‬
‫אנחנו צריכים לשתף פעולה‬
‫כדי למצוא את הגנבת הזאת ולשרוף אותה על המוקד כמו ז'אן דארק!‬
‫ויש לי תוכנית.‬
‫אמכור את הבת של אחותה במכירה פומבית.‬
‫אדביק מודעות בכל מקום.‬
‫מוכנה?‬
‫זה בשביל אחותי והבן שלה.‬
‫תמסרו דרישת שלום לאימא ולאח שלכם.‬
‫הארייט טאבמן תבוא להציל את האחיינית שלה,‬
‫וכשהיא תבוא, אנחנו נחכה לה!‬
‫- איפה פוקס? - קשור בשירותים. קדימה.‬
‫רק רגע.‬
‫לך, משה‬
‫בארץ מצרים‬
‫ואמרת לפרעה‬
‫שלח את עמי‬
‫נצטרך עגלה גדולה יותר.‬
‫רגע!‬
‫קחו אותי איתכם, בבקשה! האדון שלי מנסה להרוג אותי.‬
‫בהחלט נצטרך עגלה גדולה יותר.‬
‫הם יצטרכו לבוא לכאן. חסמנו את כל שאר הדרכים.‬
‫חייבים לציית לחוק כלשונו‬
‫ולנקוט כל אמצעי כדי לתפוס את הבחורה המסוכנת הזאת בחיים.‬
‫אל תדאגו, היא תישפט ותוצא להורג באמצעים הקשים ביותר הקיימים,‬
‫בהתאם לחוקי מדינת מרילנד.‬
‫אני עומדת לעשות במכנסיים.‬
‫את מכירה את האדון שלך יותר מאשר את כף ידך.‬
‫תהיי הוא.‬
‫רבותיי, יום טוב. מה כל זה?‬
‫גנבי עבדים משוחררים. השטן "משה".‬
‫יש לנו הפתעה בשבילה.‬
‫אני מקווה שתתפסו את הכלבה ותתלו אותה לפני שיתחילו רעיונות כאלה אצלי.‬
‫אם מישהו יגיד את השם שלה אצלי בחווה, אכניס להם מכות רצח.‬
‫תקופה מוזרה, כשאדם לא יכול לסמוך על העבדים שלו.‬
‫בהצלחה.‬
‫נצטרך לבדוק את העגלה, אדוני.‬
‫סליחה על אי-הנעימות.‬
‫רגע!‬
‫יש לך קשר ללותר גרנט?‬
‫כן, אדוני.‬
‫הוא אבא שלי.‬
‫חשבתי שראיתי את הדמיון. תגיד לאבא שלך שהוא חייב לי ויסקי.‬
‫תגיד לו שנד אטלי לא שכח.‬
‫יום טוב. קדימה.‬
‫גם לך, שריף.‬
‫יש להם זכר?‬
‫עדיין לא. רק הולכי רגל וסוסים וכמה חקלאים כרגיל.‬
‫הבן של לותר גרנט בא עם קרון משא מלא תירס.‬
‫הבן של לותר גרנט?‬
‫נכון. נראה בדיוק כמוהו.‬
‫ללותר גרנט אין בן.‬
‫יש לו חמש בנות וכושית שדומה לו.‬
‫עד שהלבנבנים האלה יבינו איך היא עברה, היא תהיה הרחק מכאן.‬
‫אנחנו יודעים שהיא בדרך צפונה.‬
‫בוא נמצא אותה וניקח את הפרס לעצמנו.‬
‫אולי יהיה לך קצת זמן לבד איתה.‬
‫תספרי לי על זה שוב.‬
‫סנטור סווארד מכר לי בית נחמד בשטח שלו, גדול מספיק לכולם.‬
‫את ואבא, רוברט, הנרי, ג'וניה וגם אנגר.‬
‫אף אדון שמכריח אותנו לעשות דברים.‬
‫אנחנו נהיה יחד.‬
‫אני אפנק אותך‬
‫ואטפל בך.‬
‫אני אוהבת אותך, אימא.‬
‫גם אני אוהבת אותך, מינטי.‬
‫זה ריק.‬
‫קדימה!‬
‫תחביא את כולם. עכשיו.‬
‫תתחבאו.‬
‫מהר, יש לנו אורחים.‬
‫בסדר, קדימה.‬
‫וולטר, תבטיח לי שתיקח את אנגר ואת ההורים שלי למקום מבטחים.‬
‫- למה? מה את... - אני לא יכולה לתת לגדעון לרדוף אחריהם.‬
‫אתה רוצה לעזור לי?‬
‫תעזור למשפחה שלי.‬
‫קח אותם למקום מבטחים.‬
‫תבטיח לי.‬
‫- בסדר. - בסדר.‬
‫צאו לדרך.‬
‫קדימה.‬
‫תפוס אותה!‬
‫אני רוצה אותה חיה.‬
‫את עומדת למות, כלבה.‬
‫חיה, אמרתי.‬
‫מינטי!‬
‫קוראים לי הארייט.‬
‫זרוק את הנשק.‬
‫זרוק את הנשק!‬
‫רד מהסוס.‬
‫רד מהסוס!‬
‫על הברכיים.‬
‫זה לא היה חייב להיגמר ככה.‬
‫יכולת להישאר איתנו.‬
‫לו רק ידעת להתנהג.‬
‫אבל היית סוררת ולא מאולפת.‬
‫כנראה זה מה שמצא חן בך בעיניי.‬
‫וגם אני מצאתי חן בעינייך.‬
‫אני יודע שכן.‬
‫התפללת למעני כשהייתי חולה, ביקשת מאלוהים שישמור עליי.‬
‫שאלתי את אלוהים איך ילד קטן וחולני חושב שהוא הבעלים שלי.‬
‫אני באמת הבעלים שלך, מינטי.‬
‫אפילו עכשיו את שלי.‬
‫אף פעם לא הייתי שלך, גדעון.‬
‫אף פעם לא הייתי רכוש של מישהו.‬
‫מאז שאבא שלך מכר את האחיות שלי,‬
‫התפללתי לאלוהים שיעשה אותי חזקה מספיק להילחם,‬
‫ובשביל זה התפללתי מאז.‬
‫הבנתי שיש לי שתי זכויות,‬
‫חירות או מוות.‬
‫אם אני לא יכולה לקבל אחת, אקח את השנייה.‬
‫את יודעת מה יעשו לך כשיתפסו אותך?‬
‫יתלשו לך את הידיים והרגליים, יצפו אותך בזפת וישרפו אותך בחיים.‬
‫אפילו אם לא אזכה לראות את זה, אני יכול כמעט להריח את זה עכשיו.‬
‫כמו חזיר צלוי.‬
‫אתה תמות כאן.‬
‫בשדה קרב קפוא וספוג דם.‬
‫הנאקות של דור של גברים צעירים,‬
‫שגוססים סביבך בייסורים‬
‫למען מאבק חסר סיכוי.‬
‫למען רעיון שפל ומרושע.‬
‫למען חטא העבדות.‬
‫אתה שומע אותם?‬
‫אלוהים לא מתכוון שאנשים יהיו בעלים של אנשים, גדעון.‬
‫הזמן שלנו קרוב.‬
‫ניסית להרוס את המשפחה שלי, אבל אתה לא יכול.‬
‫ניסית להרוס את העם שלי, אבל לא תצליח.‬
‫אלוהים הראה לי את העתיד, והעם שלי חופשי.‬
‫העם שלי חופשי!‬
‫שנתיים לאחר פרוץ מלחמת האזרחים‬
‫נניח שנחש מתפתל לרגליכם ומזנק להכיש אותכם.‬
‫אנשים פוחדים וקוראים לרופא כדי שיחתוך את ההכשה.‬
‫אבל הנחש מפותל שם.‬
‫בזמן שהרופא חותך הוא מכיש אתכם שוב, הפעם במקום חדש.‬
‫- נהר קומבהי, דרום קרוליינה 1863 -‬
‫בסוף אתם מבינים שהנחש יפסיק רק כשיהרגו אותו.‬
‫העבדות עדיין חיה.‬
‫שדות האורז במורד הנהר מאכילים את צבא המורדים‬
‫בעמל של אלף עבדים שעדיין משועבדים.‬
‫המשימה שלנו היא לשחרר את העבדים האלה.‬
‫חיכינו שנים עד שאפשרו לנו להילחם במלחמה הזאת נגד השעבוד שלנו,‬
‫ולא ינצחו בה בלעדינו.‬
‫זה הזמן שלנו.‬
‫אתם מוכנים להרוג את הנחש?‬
‫כן!‬
‫שכשכו במים‬
‫שכשכו במים, ילדים‬
‫שכשכו במים‬
‫אלוהים יעשה פה מים סוערים‬
‫מוכנים?‬
‫הארייט טאבמן הייתה הנהגת המפורסמת ביותר במסילת הרכבת המחתרתית‬
‫ושחררה יותר מ-70 עבדים.‬
‫במלחמת האזרחים נהייתה הארייט מרגלת של צבא האיחוד.‬
‫היא פיקדה על 150 חיילים שחורים בפשיטה בנהר קומבהי‬
‫ושחררה יותר מ-750 עבדים.‬
‫הארייט נותרה אחת הנשים היחידות בתולדות ארה"ב‬
‫שפיקדו על מבצע צבאי.‬
‫בהמשך היא התחתנה שוב והקדישה את חייה לסיוע לעבדים משוחררים,‬
‫לקשישים ולזכות ההצבעה לנשים.‬
‫היא מתה כשהיא מוקפת ביקיריה ב-10 במרץ 1913‬
‫בגיל 91 לערך.‬
‫מילותיה האחרונות היו: "אני הולכת להכין לכם מקום."‬
‫עברית: דניאל שרמן‬
‫NDG-STUDIOS‬