Благодаря, благодаря ви.
Но аплодисментите са за вас,
защото вашият труд даде на "Ярдшам Инлет"
най-добрата година в историята на агенцията.
Преди да се главозамаем от успеха,
решихме да се съберем
и да си спомним основните ценности, които ни доведоха дотук.
За целта давам думата
КОСВЕНА КРАСОТА
на нашия продуктов поет и философ.
Бунтарят, който наложи бранда.
Гуруто, който вдъхва страхопочитание на "Медисън Авеню".
Моят партньор и по-добра половина,
Хауърд Инлет.
Обичам те.
Да!
Какво е вашето "защо"?
Защо станахте сутринта от леглото?
Защо ядохте това, което сте яли?
Защо облякохте точно тези дрехи?
Защо дойдохте тук?
Като изключим факта, че щях да ви уволня,
ако не дойдете на работа...
Но не това. Голямото "защо".
Защото не сме тук, просто за да продаваме нещо.
Ние сме тук,
за да установим контакт.
Живеем, за да общуваме.
Рекламата е начин да ги просветим
как нашите продукти и услуги
могат да подобрят живота им.
А сега...
Как постигаме това?
С любов.
Време.
Смърт.
Тези три абстракции свързват всяко човешко същество на земята.
Всичко, за което копнеем, всичко, което се боим да пропуснем
и всичко, което купуваме,
е защото в крайна сметка
копнеем за любов,
мечтаем за повече време
и се боим от смъртта.
Любов.
Време.
Смърт.
Да започнем оттук.
СЛЕД ТРИ ГОДИНИ
Колко време му отне този?
Пет дни.
Доста впечатляващо.
Може би се върна много рано.
Шегуваш ли се?
Шест месеца е като зомби. Не можем да го допускаме повече.
Особено защото
"Дануърт Файненшъл" ни показаха пътя.
Какво? Шегуваш се.
Извинявай, какво? - Недей, Уит!
Вчера говорих с тях.
Знам, всеки се опитва да го прикрие,
но тази поръчка дължим изцяло на Хауърд.
Половината си клиенти дължим на Хауърд.
Това е катастрофа. - Още не.
"Омником" предлагат 17 долара на акция,
но искат отговор до Нова година.
Честно казано, и 14 са ни много,
ако партньорът ми си вземе отпуск,
за да реди домино в психиатрията.
Това беше грубо, Уит.
Съжалявам, но е истина.
Саймън, уговори сделката с "Омником".
Бих искал, но Хауърд държи мажоритарния дял.
Аз ще се разбера с него. Ти придвижи документацията.
Не разбирам защо Хауърд има 60% от акциите,
а ти само 40.
Трябваха ми пари за развода
и Хауърд ми направи услуга и ги купи.
Тоест,
ако не беше свалил онази стажантка,
нямаше да го закъсаме?
Нито е точно, нито е честно да стоварваш вината на мен.
Просто изтъквам фактите.
Господи. Обичам тази миризма.
Чакай, спри.
Затвори очи.
Вдишай.
Не ти ли напомня за детството?
Клер, ела тук.
Трябва да ти кажа нещо.
Какво?
Взех мерки за нашата ситуация
и искам да ги споделя с теб.
Какво си направил?
Наех някого.
Наел си някого?
Когато Елоиз ме хвана, че кръшкам,
нае частен детектив, казва се Сали Прайс.
Прилича на баба мормонка,
което я прави абсолютно незабележима при шпиониране.
Наел си жената, която те докара до развод?
Не.
Аз се докарах до развод. Сали само го документира.
Това се казва прозрение.
Аз съм дълбок човек. Но не ми личи.
Добре.
Но защо нае мормонската баба?
Трябва ни доказателство за това, което става с Хауърд.
За да покажем, че няма капацитет да взима решения.
Не. Не сме го закъсали чак дотам...
Нима наистина ще причиним това на приятеля си?
Той не само не иска да продава,
а не желае дори да проведе разговор за продажба на акциите.
Опитах се да говоря с него, да стигна до него,
но той сякаш не е в същото физическо пространство.
Няма го.
Детето му почина.
Преди две години, Клер.
Какво ще правим?
Животът ни е заложен. Вече не сме деца.
Погледни ме в очите
и ми кажи, че си готова да изгубиш
всичко, за което си работила 10 години.
Добра ли е тази детективка?
Хвана ме да кръшкам.
И Оскар би те хванал.
Кой е Оскар, по дяволите?
Синът ми.
Този Оскар...
Детективката няма да открие нищо,
което е морално неприемливо.
Не и при Хауърд, но...
Ако предизвика съмнение в психичното му здраве,
планът ни ще успее.
Наистина нямаме друг избор.
Той изтормози психотерапевта.
Тотално игнорира шамана, който му доведох от Перу.
Интервенцията ни се оказа катастрофа.
Просто...
Вижте...
Не ми се струва честно.
Знам.
Но когато умре шестгодишно дете,
последиците няма как да са честни.
Той пише писма.
Писма? Какви писма?
Не съм имала по-странен случай.
У вас ли са писмата? - Да.
Мога ли да знам как?
Струваше ми 800 долара
да се докопам до тях.
И да знаете,
че е федерално престъпление да се краде поща.
Направо... - Да.
Три писма. - До кого са?
Не е "кого". - В смисъл?
Хауърд не пише до хора. Пише до неща.
Какви неща?
Времето.
Любовта.
Смъртта.
Трите абстракции.
"Време,
казват, че лекуваш всички рани,
но никой не предупреждава, че унищожаваш всичко красиво на света.
Че превръщаш красотата в пепел.
За мен ти си просто вкаменено дърво.
Мъртва тъкан, която не иска да се разложи.
Ти си нищо."
Не можем да го използваме, нали?
Не.
Децата пишат до Дядо Коледа. Не значи, че са луди.
Не, това е терапевтично.
Колко тъжно...
Да, нещо друго?
Обикновено след работа ходи до кучкарник в Бруклин,
макар че няма куче.
Седи там с часове.
Пише ли писма на кучета?
Шегуваш ли се?
Това щеше да е джакпот.
Точно каквото ни трябва.
Пише ли? - Не съм открила.
Добре. Друго?
Това е всичко.
После се прибира и излиза сутринта.
Няма интернет, кабелна, телефон, нищо.
"Мъртва тъкан, която не иска да се разложи."
Хауърд?
Ехо, Клер е.
Минах през онзи ресторант наблизо и ти донесох вечеря.
Нещо със скариди, което харесваш.
Добре. Оставям я тук, ако не си ял.
Не му оставяйте храна там. Не я поглежда.
Съжалявам.
И пак закъснява с наема.
Не отваря вратата, не вдига телефона.
Той вече няма телефон.
Колко ви дължи? Ще ви напиша чек.
Щом искате.
И ако няма да ядете скаридите...
Рапините миналата седмица бяха вкусни.
Ето го.
Здравей, къде ти е багажът?
Исках да ти пиша съобщение, но мама каза да се обадя.
Съобщение за какво?
А Бари настоя да ти го кажа лично.
Бари вече съвети ли ти дава?
Какво се опитваш да ми кажеш?
Няма да дойда при теб.
Отивам с Бари и мама на Бахамите.
Не, чакай, чакай.
Здравей.
Как си?
Може ли да ми дадеш пет минути и два метра,
за да поговоря с дъщеря си?
Благодаря.
Миличка...
Планирал съм всичко, купих елха.
Гадно за теб.
Взех билети за "Хамилтън".
Гадно за "Хамилтън".
Беше война за тези билети.
Вече съм го гледала.
Какво? С майка ти и Бари ли?
И Одел Бекъм Младши.
И Одел Бекъм?
Да.
Той е приятел на Бари.
Защо?
Защо не искаш да дойдеш при мен? Липсваш ми.
Защото те мразя.
Защото си спътник.
Защото разби сърцето на мама.
Безпътник.
Какво?
Думата, която търсиш е "безпътник", не "спътник".
Малко се различават.
Ти по ги разбираш.
Съгласих се да ти го кажа лично и ето.
Ей...
Весела Коледа.
Задръжте.
Да ти кажа нещо, тъкмо съм те хванал?
"Кавалерите" са в града.
Ще играят в "Гардън".
Още ти пазя мястото.
Можем да отидем заедно.
Няма да говорим, нито да се споглеждаме.
Ще си мълчим както сега и ще гледаме.
Като едно време.
Добре, второ. Ще изгубим договора с "Дануърт",
защото те са твои клиенти.
А ти вече не ги обгрижваш.
Така че ги изпускаме.
Но няма значение,
защото имаме оферта от "Омником", и то добра.
17 долара на акция.
Моля те да я обмислиш...
Да, да.
Ще ни оставят творческия сектор.
Няма да уволнят никого,
знам, че държиш на това.
Добре си побъбрихме.
НАМЕРЕТЕ ДОНОР НА СПЕРМА НЕКА СЕМЕЙНОТО ДЪРВО ПОРАСНЕ
КАТАЛОГ С БЕБЕТА НА КЛИЕНТИ
Момчетата от Пекин са тук.
Боже, кой пие китайско кафе?
Е, ние го продаваме.
Манджурско макиато.
За какво е кастингът?
За круизите. - Това е друга работа.
"Смени кожата, намери живот."
Извинете...
"Ще намерите живот, когато си смените кожата."
Не е ли същото?
Не, защото аз го написах.
Всъщност...
Моята реплика е по-добра. - Нима?
Да. - Защо?
Как беше вашата?
"Ще намерите живот, когато си смените кожата."
Което те докосва тук.
"Смени си кожата, намери живот."
Докосва те тук.
Наистина ме докосна.
Нали?
Давам ви я безплатно.
Чакайте.
Франкъл. - Да?
"Смени си кожата, намери живот."
Разбрахте ли?
Да.
Тя го подобри.
Ей!
Не, не!
Ехо!
ТЕАТЪР "ХЕГЕЛ"
"Говориш ми с такъв тон,
сякаш не съм ти вдъхнала живот."
Закъсня. - Извинявай.
"Сякаш не съм запалила искрата, осмислила този живот."
"Движиш езика си, устата ти оформя думи,
отекват чувства.
Но ти не дишаш."
"Говориш за искра.
Това е прекалено.
Отричаш искрата между всички нас.
Искра, която е самото слънце за разлика от студения ти пламък.
А ти ме наричаш "временна лудост".
Проклетница.
А после...
Питаш дали ще се срещнем отново поне веднъж."
Кажете.
Здравейте.
Много съжалявам.
Току-що влизам
и хванах края.
Може ли да кажа само, че беше...
Красиво?
Какво е?
Нещо, върху което работим.
Обичам театър. Гледам всичко.
Кога е премиерата? Ще дойда.
Няма премиера, докато не съберем пари.
Богат ли сте? - Разведен.
Проследихте ме от кастинга.
Да, признавам си.
Добре че беше червената шапка.
Ще кажа нещо съвсем импулсивно.
Може би е малко откачено,
но ми предстои голямо събитие.
Работя върху една сделка,
и ако се осъществи,
ще мога да ви помогна.
Виж ти.
Би било прекрасно, нали?
Да, велико.
А твоята фраза е по-добра.
Ако искаш ролята, се върни на кастинга.
Извинявай, не ти знам името.
Ейми.
Добре.
Ще се върна, Ейми. Ще се върна.
И ще...
Извинете.
Бях на сцената!
Ще се върна.
Много сте добри.
Браво на теб.
Съседният апартамент е свободен,
съседът надолу по коридора не е чул нищо.
Нито домакинът.
"От местопрестъплението: Кливланд" ли има вече?
В такъв квартал... - Това е нов сериал.
Хората не се бъркат на съседите.
Какво търси неврохирург при наркодилъри?
Не знам.
Върколаците...
Събират се отпред
по цяла нощ.
Да, чух ги.
Мисля, че...
Гласуват за нов лидер на синдиката.
Но...
Имам един приятел енот. От спецчастите.
Сложи микрофон до кофите за смет.
Ще записваме всичко
и ще ги спипаме за организирана престъпност.
Не знам за какво говориш.
Аз съм синът ти.
Много добре знам!
Добре.
Ей сега се връщам.
ФБВ
Имам една откачена идея.
Знам, че ще ми се смеете,
но си спомнете, че сме отчаяни.
Мама не е с всичкия си, след като получи удар, нали така?
И аз постоянно й напомням какво се случва
и се опитвам да поправям щуротиите й.
Което я разстройва и ме напряга.
Известно време беше просто кошмарно.
После някой ми каза нещо много, много мъдро.
"Спри да й натрапваш твоята реалност,
вместо това влез в нейната."
Мислех, че вече не плащаш на психоаналитик.
Не, беше шофьорът на таксито.
И се оказа прав. Напълно прав!
Щом започнах да го правя, всичко тръгна по-леко.
Нашият живот е като игра на импровизации.
Тя изтърси нещо шантаво, аз й влизам в тона.
Тя е щастлива,
а аз дори се забавлявам.
Оттук ми хрумна тази идея.
Така.
ФБВ
Във "ФБВ" правех реклами за психостимулатори.
Кампанията им беше адски скучна,
но за латиносите отговарях аз.
Вижте това.
Учителят е ужасно изнервен и казва:
"Постоянно говорите! Не ме слушате!"
Тогава влиза чудовището.
"Няма нужда да е така."
Учителят: "А ти кой си?"
Чудовището: "Аз съм твоят гняв." А учителят:
"Мразя те. Ти управляваш живота ми."
А гневът казва: "Има решение, приятел."
"Докотрин, сбогувай се с гнева си."
Схванахте ли мисълта ми?
Всъщност не.
Вижте.
Не можем да накараме Хауърд да приеме нашата реалност.
Той пише писма на абстракции, което е безсмислено.
Но го прави.
Защо не влезем в неговата реалност
и не накараме абстракциите да му отговорят?
Извинявай, не те разбирам.
Какво ще стане, ако Любовта, Времето и Смъртта се появят наистина
и отговорят на писмата, които Хауърд им пише?
Как точно ще се появят Времето, Любовта и Смъртта?
Актьори.
Ще наемем актьори
за Любовта, Смъртта и Времето.
Ще намерят Хауърд
и ще се срещнат с него.
Искате да облъчим шефа ви?
Моля?
Да го облъчим? Имаше такава пиеса, после и филм.
"Облъчване"? О, боже.
Никой ли не гледа нещо различно от реклами в наши дни?
Искате да му втълпим, че е побъркан, така ли?
Не, не, не.
Не искаме да накарате Хауърд да се мисли за откачен.
Хауърд не е в добро психично здраве и ние го знаем.
Идеята е да подчертаем този факт,
за да го видят и други хора.
Искате да изиграем някакви роли в тази интервенция,
а вие ще финансирате пиесата ни, така ли?
Точно така. - Именно.
Ще финансираме каквото...
Това тук склад ли е?
Добре. Актьори, какво мислим по въпроса?
Не, не, не.
Чуйте! Ще вземем по 15 000 долара на човек.
15 000 долара. - Ти съвсем ли откачи?
Ще го направим. По 20 000 долара на човек.
Вие казахте 15. Чух ви.
20 ми харесва. - И на мен.
20 ми идва множко. Аз си мислех за две.
Те живеят в Бруклин.
Плащат по 600 долара на месец. - Млъкни.
Добре им свали цената. - Млъкни.
Това е ужасно.
Не, Ейми, това е работа. Актьорска игра.
Не чу ли, че човекът е изгубил детето си?
Да, и затова търси отговор от Вселената.
Ние ще бъдем тази Вселена.
Искате да си играем с болката на този човек с каква цел?
За пари ли? Ще спечелите ли?
Не! Не, не!
Звучи ужасно по този начин.
Много по-сложно е.
Нима?
Ние го обичаме.
Той ни е приятел.
Хауърд е блестящ, креативен, харизматичен мъж,
който не се боеше от нищо.
Той обичаше живота, а сега го мрази.
Вярвате ли, че това ще му помогне?
Той изгуби детето си.
Сега не дава пет пари дали ще изгуби всичко останало.
Не можем да го допуснем.
Трябва да го върнем обратно.
20 000 си струва. Аз ще ги платя. - Клер!
Ще платя от джоба си, не ми дреме.
В такъв случай, какви са правилата?
Първо, ще подпишем договор за конфиденциалност.
Нямате право да обсъждате...
Нямам предвид договора.
А инструкциите на режисьора.
Ще ни виждат ли и други хора, или само Хауърд?
Ще ги виждат ли и други хора, Уит?
Уит?
Предполагам, само Хауърд.
Това е търсеният ефект, нали?
Предполагаш?
Извинявай.
Не сте ли го обмислили?
Разбира се. - Не.
Донякъде. - Не сме.
Не сме, Уит. Млъкни! Не сме.
Ами ако влязат в бар и си поръчат питие?
Как ще го направят?
Хауърд ходи ли на бар напоследък?
Все едно, те са актьори. - А ако иде на танци?
Питат хипотетично. - Добре, достатъчно.
Значи можем да се покажем на когото искаме и когато искаме.
Става ли? - Харесва ми.
Казах ти, че са добри.
Ще се справят. - Те са професионалисти.
Продължаваме.
Какво следва?
Хауърд е написал три писма до Любовта, Смъртта и Времето.
Единственият въпрос е
кой кого ще играе?
Подборът. Много е важен.
Любовта.
Смъртта.
Времето.
Супер. Кога ще ни платите?
"Уважаема Смърт, ти си обгърната с толкова легенди,
причиняваш толкова болка, вдъхваш такъв ужас.
Но за мен си тигър от хартия.
Ти си жалък и безсилен мениджър от средно ниво.
Не си упълномощена и за най-проста размяна."
Не може да се каже, че ви е фен.
Смъртта няма много фенове.
Не разбирам защо, след като ни освобождава.
Добре ли си?
Ходи на работа и в кучкарника.
Никъде другаде.
Ето как ще го изиграя аз.
Ще го заговоря разгневен.
Бесен. Защото имаме проблем.
Недей, не го прави.
Той ме нарича дърво и мъртва тъкан. Предизвиква ме.
Защо точно теб?
Времето.
СИГУРЕН ДОНОР
Нали аз съм Времето.
Не искам да предизвикваш Хауърд. Разбра ли?
Писмото се състои от една-единствена дума. "Сбогом."
Виж.
"Скъпа любов, сбогом."
Какво да му кажа изобщо?
Той се сбогува с Любовта? - Да.
Защо не му кажеш, че отказваш да го приемеш?
Че не може да те разкара толкова лесно.
Кажи му,
че не си избираме кого да обичаме и кой ще ни отвърне.
Кажи му, че си в него,
във всичко наоколо, независимо дали той иска, или не.
И ако го приеме...
Може би... знам ли.
Може би отново ще намери живота си.
И те скърбят.
Кучетата.
Скърбят и напълно разбират смъртта.
Ти ме нарече "тигър от хартия".
В писмото, което ми написа. Каза, че съм жалка.
Забрави ли?
Мениджър от средно ниво,
неспособен на размяна, тигър от хартия.
Хауърд, не беше чак толкова отдавна.
Как го разбрахте?
СМЪРТ
Коя сте вие?
До кого написа писмото?
Написах го до Смъртта.
Приятно ми е. А ти си очарован, убедена съм.
Не.
Знам, знам.
Хората постоянно пишат писма до Вселената.
Повечето не получават личен отговор.
Но ти получи. Защото исках да ти кажа, че грешиш.
Не съм мениджър от средно ниво,
който сляпо следва заповеди.
Аз не исках да направя размяната. Аз реших.
Не искам да говоря. Не искам.
Не ти се бъркам в работата.
Моля и ти да не ми казваш как да си върша моята.
С кого говори този? Много е странен.
Не му обръщай внимание. Понякога хората изтрещяват.
Не ме виждат, докато не им дойде времето.
Спокойно, Хауърд, твоето не е дошло.
Исках само да ти върна това
и да изясня недоразумението между нас.
Аз наистина съм Смъртта, Хауърд!
Повярва ми. Казвам ти, повярва ми.
Изумително.
Беше впечатляващо.
Всичко беше на косъм.
Все едно бях Гротовски! Същинска Стела Адлер!
Благодаря ти за тази възможност. - Да.
Ти си съкровище. - Чак толкова.
Повярва ми, казвам ти. И добре му дойде.
Пролича си. По очите му видях.
Коя беше жената с момченцето?
Нашата детективка и внукът й.
Сериозно? Каза ли нещо за мен?
Каза, че си добра. Много добра.
Какво значи добра?
И една зелка може да е добра.
Не, не, била си велика.
Каза: "Тя направи невъзможното - възможно."
Би трябвало аз да плащам на теб.
Казаха ми, че Тревър си подредил малкото куфарче
щастлив, че се прибира у дома.
Вбесих се.
Но той спеше
и не можах да поговоря с него.
Що за сестра ще обещае на умиращо петгодишно момченце,
че ще си отиде у дома?
Почти нямаше бели кръвни телца.
Беше толкова слаб.
Кой може да е толкова жесток?
Кой би постъпил така?
Естествено, аз побеснях.
Развиках се на персонала,
за да разбера истината.
Когато Тревър най-после се събуди,
отидох при него.
Синьото му куфарче все още беше на ръба на леглото.
Погледнах го и попитах:
"Кой ти го каза, миличък?
Кой ти каза, че можеш да се върнеш у дома?"
Знаете ли какво ми отговори?
"Никой, мамо.
Аз няма да се върна в нашата къща.
Отивам си у дома."
Почина...
След четири часа.
Здравей.
Групата за подкрепа ли търсиш?
Да.
А ти си?
Хауърд.
Влез. Сядай.
Дете ли изгуби, Хауърд?
Да.
Момче или момиче?
Момиче.
Как се казваше?
Недей, Хауърд.
Не е нужно да отговаряш.
Нито да казваш каквото и да било.
Ще останеш ли?
Моля те.
Добре.
Благодаря ти за споделеното.
Наистина.
Благодаря ви.
Някой иска ли да каже още нещо?
Защо реши да влезеш тази вечер?
Виждала съм те отвън.
Една вечер щях да изляза и да те поканя,
но реших, че не искам да те юркам.
Да ме "юркаш" ли?
Да.
За да не си бия камшика ли?
Именно.
Как се казваш?
Маделин.
Приятно ми е.
Дъщеря ми се казваше Оливия.
Почина от рядка форма на мозъчен тумор, мултиформен глиобластом,
накратко МГБ.
Беше на 6 годинки.
Как се казваше дъщеря ти, Хауърд?
Добре.
Не ми отговаряй. Няма да те тормозя.
Благодаря.
Заради празниците ли?
Реши да влезеш тази вечер.
Много новодошли идват на празниците.
Не, не е заради това.
А защо тогава?
Предполагам...
Опитвам се да си върна здравия разум.
Изгубил си дете, Хауърд.
Никога няма да си го върнеш.
Надявам се да дойдеш отново.
Здравей.
Подписани договори и споразумение.
Чудесно, благодаря.
Той каза ли нещо?
Кой, Хауърд ли?
За жалост, не.
Повярва ми, казвам ти. - Чудесно.
Може би трябва да пратите пак мен. Рафи е много прибързан.
А Ейми е толкова емоционална.
След мен - не стават.
Той написа три писма.
Но Смъртта е много по-важна от Времето. - Да.
Смъртта дава смисъл на Времето.
Може би трябва аз да изиграя всички роли.
Знаеш ли, че младите родители са най-голям процент?
Клиентът ни има алгоритъм
кога ще забременеят потребителите.
Спомена, че не си добре.
Болен ли си?
Болен съм.
Може да се каже - много болен.
Умираш ли?
Всички умират.
Но ти умираш сега.
Саймън.
Хайде, кажи ми.
Какъв е проблемът?
Какъв ли?
Излязох от ремисия две седмици,
преди да се роди синът ми.
Проблемът е,
че всеки ден полагам усилия да се правя на здрав.
Това е проблемът.
Каза ли на някого?
Не си ли?
Само на една нахална актриса, която дори не познавам.
Какво ти е?
Множествена миелома.
Борих се с нея на 16 години, после отново на 25 г.
Не я победих.
Оттегли се за малко и набра сили.
Значи войната приключи?
Приключи.
В ред ли са делата ти?
Не са в ред.
Затова те наех.
Достатъчно ме боли, че оставям семейството си. Поне да ги осигуря.
Той ми повярва.
Хауърд.
Повярва ми.
Ей.
Извинявай. Не го пипай.
Не разбирам доминото.
Няма игрална дъска да ги редиш, няма кош да ги хвърлиш.
Да.
Мисля, че си се изгубил.
Не, точно където трябва съм, Хауърд.
Да.
"Време...
Казват, че лекуваш всички рани.
Но не и как унищожаваш всичко красиво на този свят.
Как превръщаш красотата в пепел."
Това са пълни глупости, Хауърд.
Ако Любовта е съзиданието, а Смъртта е разрушението,
аз съм само пътят между тях.
Ти не разбираш Времето. Никой не разбира Времето.
Айнщайн се доближи, като каза, че съм илюзия.
Хауърд, здравей.
Знам, че ще откажеш,
но "Онейда" настояват да дойдеш на срещата днес.
Извинявай, че те безпокоя.
Попитай я.
Попитай дали ме вижда.
Няма да дойда на срещата.
Настояха да попитам.
Вероятно ще ни освободят.
Добре.
Чудесно. - Да.
Добре.
До скоро.
Вземи си го, Хауърд.
Защо изобщо ми писа?
Защото имаш нужда от мен.
Не.
Не искам нищо от теб.
Всички постоянно хленчат и се оплакват.
"Времето не стига."
"Животът е кратък."
"Косата ми побеля."
А денят е толкова дълъг.
Аз съм щедър. Аз съм дар.
Дори когато седиш и дрънкаш глупости,
аз те дарявам, а ти пилееш този дар.
За какво?
Какво е това?
Ей!
Знаеш ли...
Аз трябва да пиша гневни писма.
Не съм правила нищо по-ужасно.
Не съм правил нищо по-прекрасно.
Какво каза за Айнщайн?
Айнщайн нарича времето "упорита илюзия".
Какво означава това?
Времето не върви от януари до декември или от пладне до полунощ.
Просто ние така го приемаме.
Това е абсурдно.
Кажи го на някой, закъснял с час за сватба,
или осъден на 20 години затвор.
Или който изпуска бебешкия влак.
Не желая да засягаме тази тема занапред.
Както и да е...
Справи се великолепно днес.
Просто упорита илюзия, Клер.
Имаш всичкото време на света.
Ти си хлапак.
Здравей.
Извинявай.
Ужасно съжалявам.
Ти се шегуваш.
Вечерям.
Ти ми каза "сбогом".
Не избираме кого ще обикнем и кой ще ни отвърне.
И затова си безсилен пред мен, докато си жив,
защото аз съм нишката на живота.
Аз съм в теб. Аз съм във всичко.
Хауърд...
Ако приемеш това, може би...
Не знам, но може би...
Ще заживееш отново.
Всичко прецаках.
Бях ревлива и извинителна.
Мисля, че любовта може да е такава.
Накрая се получи по-добре.
Убеден съм, че си била страхотна.
Много си мил.
Може ли да те целуна?
Няма нужда да го избиваш на секс.
Мога да те целуна, без да избивам на секс.
Правил съм секс, без да избивам на секс.
Бъди доволен и на "мил".
Това е повишение.
"Неустоим" би било повишение.
Той вярва.
Откъде разбра?
По очите му.
Това е прекрасно.
Но никой друг не го вижда,
а това беше крайната ни цел.
Ако се появите пред него
още веднъж на обществено място... - Страхотно.
Но този път се опитайте...
Трябва да провокирате силна видима реакция.
Защо?
За да я заснеме частният ни детектив.
За доказателство.
Все едно снимате филм.
Само че ще ви изличим дигитално.
Не.
Моля?
Много е крайно.
Съжалявам, не мога.
Ейми, в актьорството нищо не е крайно.
Да те харесват ли искаш, или да оставиш следа?
Това не е Ноел Кауърд.
Това е Чехов.
Това е ужасно.
Все пак...
Ти си основал агенцията с него, нали, Уит?
А на теб ти е ментор, Клер.
На теб е дал дялове в компанията, Саймън,
без изобщо да е длъжен.
Споделих с нея някои подробности, когато бяхме...
Съжалявам, но това е ужасно.
Не мога да участвам. Благодаря.
Съжалявам. - Ейми, не.
Ейми.
Ейми, недей.
Много е емоционална.
Ейми!
Съжалявам, ще се върне.
Но ако откаже...
Ще я заместя. Знам всичко за любовта.
Ейми!
Какво пропуснах?
Как хората плачат за покойните си деца.
Понякога човек получава халюцинации от мъка.
Да.
Добре.
Така...
Четох за тях.
Проблемът е, че не спя.
Добре.
Не много.
Спя понякога.
Шест-седем часа седмично.
Може би по тази причина...
Какво?
Водя едни разговори.
В смисъл...
Разговори.
Добре.
Остави, все едно.
Хауърд?
Искаш ли да проведеш разговор с мен?
Да.
Явно си от онези 79 процента.
От двойките, които се развеждат, след като изгубят дете.
Да.
Да, и аз.
Обичаш ли я още?
Вече дори не знам какво е любов.
А ти обичаш ли го още?
Не сме спрели да се обичаме.
Поне аз така мисля. Просто...
Може би...
В деня, когато се разведохме...
Той ми прати това.
"АКО МОЖЕШЕ ОТНОВО ДА СМЕ НЕПОЗНАТИ..."
"Ако можеше отново да сме непознати..."
И вече сме.
Най-романтичният жест в живота му.
Но нека отговоря на въпроса ти...
Да.
Все още го обичам.
Какво имаше предвид,
когато каза, че водиш разговори?
Да.
Разговори с кого?
Не е "кого".
По-скоро...
Ще ме вземеш за побъркан.
Пробвай ме.
Може ли да ти покажа?
"Мъртва тъкан, която не се разлага."
Седеше ей тук.
Като някакъв проклет, арогантен, дребен хулиган.
И той се появи първи?
Не, първа беше Смъртта.
Тя ме заговори в кучкарника.
Смъртта жена ли е?
Да, така излиза.
Да, възрастна бяла дама.
Каква беше сделката?
Каза, че Смъртта не е приела сделката.
Какво означава това?
Когато разбрахме, че тя...
Че дъщеря ни умира, се помолих.
Не на Бог, нито на вселената, а на Смъртта.
Предложих й размяна.
Да вземе мен,
да остави дъщеря ми.
Но тя не прие тази сделка.
Кой спечели рунда?
Ти или порцелана?
Порцеланът е непобедим.
Извинявай, мислех, че няма никого.
Да, останах да затворя.
Добре.
Искаш ли да те изпратя?
Не, добре съм.
Добре съм.
Проверих те в Гугъл.
Така ли? - Да.
О, господи.
Тръгнал си от нулата.
Приели са те в елитен университет.
Оженил си се за прекрасна жена.
И си добър баща.
Живял си добре. Почтено.
Но не умираш почтено, приятелю.
Сега ще ми кажеш как да умра ли?
Каза ли на семейството си?
Не им помагаш.
Отричаш им това, на което имат право.
Кое точно?
Болката? Атрофията? Болестта?
Да, да.
Всичко това.
И възможността да се сбогуват.
Гледай си театъра.
Добре.
И аз имам нещо, което не съм споделяла с никого.
Не писмо, нито ангел или нещо такова.
Но за мен означава много.
Подготвяха Оливия да...
Да се сбогува с нас.
Съпругът ми успокояваше майка ми на паркинга,
защото не беше на себе си.
Бях сама...
Седях в чакалнята
на болница "Меймонидис".
До мен седеше някаква жена.
Тя ме попита кого изпращам.
Отговорих й.
А тя ме погледна и каза:
"Само не пропускай да видиш
косвената красота."
Каза го толкова спокойно.
В съседната стая
изключваха животоподдържащата система на 6-годишната ми дъщеря.
А тази жена ми говори за "косвена красота".
Хората не знаят какво да кажат в такива моменти.
Не.
Тя знаеше.
Но тогава не го разбрах.
Не ми го каза от съчувствие или неловкост.
А от опит.
Година по-късно
нещо започна да се случва с мен.
Както си вървях или пътувах в метрото,
избухвах в сълзи.
Но не бяха сълзи за Оливия.
Бяха сълзи за нещо съвсем различно.
За тази дълбока връзка с всичко останало.
И осъзнах,
че това е косвената красота.
Мисля, че...
Няма такова нещо като косвена красота.
Има, Хауърд.
Наистина има.
Тя никога няма да се върне.
И никога...
Никога няма да го преживееш.
Но ти давам дума...
Има красота.
Добре.
Говори с тях, Хауърд.
Виж.
Благодаря ти за историята,
но нещо не я чувствам тази "косвена красота".
Няма значение!
Крещи им...
Спори с тях, оспорвай ги.
Просто не бягай!
Сбърках, че дойдох.
Здравей.
Какво правиш тук?
Бриджит ми каза къде да те намеря.
Не се учудвам.
Може ли да поговорим някъде насаме за петнайсет минути?
Работя. Имам репетиция.
И тук ли? - Да.
По колко проекта работиш едновременно?
В момента са три.
Три. Наистина си заета. - Да.
Как ще ме вмъкнеш за вечеря?
Уит...
Слушай, сериозно.
Искам да те помоля
да обмислиш това, което каза снощи.
Нуждаем се от теб още веднъж.
Дай ни още една сцена.
Вече отказах.
Ейми, какво...
Какво да кажа?
Ще ти дам 100 000 долара. Не двайсет.
Ти нямаш сто хиляди долара.
Права си. Живея с майка ми.
Но ако се получи, ще имам много повече.
Ще ти дам милион.
Не ти искам парите. - Наистина.
Не ти искам парите.
Никога не съм ги искала.
Как мога да те убедя?
Нямаш представа колко е заложено тук.
Имаш дъщеря, нали?
Да.
Казвал ли съм ти за нея?
Какво изпита в деня, когато тя се роди?
Моля?
Как се почувства?
Беше страшно.
Много. Ужасяващо.
Но после ми я дадоха да я държа
и усетих как ме обзема най-удивителното усещане.
Не мога...
Какво? Довърши.
Звучи глупаво.
Не, не звучи глупаво. Знаеш ли...
За първи път изпитах към теб каквото и да е привличане.
Сериозно? - Да.
Погледнах я.
И осъзнах, че не изпитвам любов.
Аз самият бях станал любов.
А тя вече не ми говори.
Обвинява ме за развода и ми се сърди.
И...
И го заслужавам.
Предлагам ти сделка.
Ако използваш всичката тази
буквално агресивна решителност
и изключителна откровеност
и я използваш да спечелиш отново дъщеря си,
ще го направя.
Разбрахме се.
Не го ли почувства?
Олеле, върни си ми ръката.
Усети го, нали? Усети ли?
Това беше искра, да знаеш. - Довиждане, Уит.
КОНФИДЕНЦИАЛНО
ВАЖНО Е ДА ГОВОРЯ С ТЕБ ВЪВ ВРЪЗКА С "ОМНИКОМ".
БОРДЪТ НЕ МОЖЕ ДА ПОСТАВИ ПОД ВЪПРОС КОМПЕТЕНТНОСТТА ТИ.
Ей, какво става?
Какво? - Да имаш нещо да ми кажеш?
Да имаш да ми казваш нещо?
Имам да ти кажа много неща.
Казвай. Говори!
Ти само губиш времето.
Аз ти го дарявам, а ти го пилееш!
Не ми дреме за времето.
Това е затворническа присъда!
Не ти искам дара!
Защото отне нейния.
ИЗХОД
О, не.
Ще ме отведеш ли?
Не, Хауърд, ще се повозя на метрото с теб.
Добре.
Така.
В една утроба има близнаци, момче и момиче.
Това виц ли е?
Не, история.
Близнаците са щастливи.
Нахранени са, на топло и сигурно.
Но им става все по-тясно
и разбират, че не може да продължава така.
Започват да си мислят.
"Какво следва?
Ами ако е студено или самотно?
Ако не сме заедно?
Ако изобщо няма нищо?"
Момичето поглежда пъпната връв.
Която ги е хранила и поддържала,
и за която не им хрумва,
че е свързана с нещо друго.
И казва...
"Нямаме доказателство.
Всичко, което имаме, е това."
Не.
Много дълбоко.
Значи има "живот след раждането".
Обнадеждаващо.
Добре, какво искаш?
Защо си тук?
Изслушах всичките ти нравоучения.
Вече съм ги чувал.
"Тя е на по-добро място."
"Всичко е част от божествения промисъл."
И това съм чувал. Ето и любимото ми.
"Бог погледна и видя най-красивата роза.
Толкова прелестна, че я откъсна,
за да е при Него на Небето."
Да не пропускаме и науката, биоцентризма.
Как всички живеем и умираме в безкрайни вселени,
всички едновременно.
И религиите, християните с тяхното спасение,
будистите с техния кръговрат, и индуизма, и 41-ото тайнство.
Да не забравяме поезията.
О, поезията.
"Да умреш е по-различно, от туй, което мислим.
И по-щастливо."
Уитман.
И "Бесней...
Бесней срещу смъртта на светлината.
Макар че мъдреците знаят, че истината е във тъмнината."
Томас. И още...
Греби, греби, греби, надолу по реката.
Весело, весело, весело.
Животът е игра.
Разбирам.
Всичко разбирам.
Идеята е, че...
Ти си естествена част от живота, не бива да те мразим.
Нито да се боим от теб.
Трябва да те приемем, нали така? Нали?
Разбирам, но ето какво.
Всичко това са само куп интелектуални глупости.
Защото тя не е до мен да ме хване за ръката.
О, Боже, какъв прекрасен град.
12 порти до града.
Алилуя.
Амин, амин.
Кои са всички тези деца?
Облечени във бяло...
Здравей, Хауърд.
Пак ли ще плачеш?
Не ти ли харесва да съм тъжна?
Не си ли винаги тъжна? - Не.
Не, мога и да съм щастлива.
Непредсказуема и неочаквана.
Чувствена, топла, загадъчна и...
Уютна.
Мога да съм уютна, Хауърд, помниш ли?
Помниш ли ме?
Тези глупости за "нишката на живота" си ги спести за другиго.
Не са глупости.
Знам, че не ми вярваш, но трябва да ми се довериш.
Да ти се доверя ли?
Да ти се доверя? - Да!
Но аз ти се доверих!
А ти ме предаде!
Виждах те всеки ден в очите й.
Чувах те в гласа й, когато тя се смееше.
Усещах те в себе си, когато тя ме наричаше "татко".
А ти ме предаде!
Разби сърцето ми.
Не.
Аз съм във всичко.
И в мрака, и в светлината, и в слънцето, и в бурята.
Имаш право, че бях там, в смеха й.
Но сега съм тук, в твоята болка.
Аз съм причината за всичко.
Аз съм единственото "защо".
Не се опитвай да живееш без мен.
Моля те, недей.
Почти сме на финала с "Омником".
А Хауърд?
Те са наясно със ситуацията.
Но трябва да им докажем, че правото на Хауърд да гласува
е под въпрос.
Не мога да повярвам, че се стигна дотук.
Повярвай.
Събранието на борда е насрочено за четвъртък.
Събрахме се да ти дадем шанс да обясниш това.
Хауърд, какво правиш на този запис?
Не ми дреме за времето!
Това е затворническа присъда!
Не ти искам дара!
Какво правиш, Хауърд?
Защото отне нейния.
Хауърд?
Пак ли ще плачеш?
Не си ли винаги тъжна?
А тук?
Тези глупости за "нишката на живота" си ги спести за другиго.
Да ти се доверя ли?
Да ти се доверя?
Аз ти се доверих!
Посветих ти всичко,
а ти ме предаде!
Виждах те всеки ден...
В нейните очи...
И те чувах...
В гласа й, когато се смееше.
Усещах те в себе си... - Хауърд?
Когато тя ме наричаше "татко.
Хауърд?
Ти разби сърцето ми.
Хауърд, искам да ми отговориш. На кого крещиш?
Чувал съм всичките ти нравоучения. И ги разбирам.
Не е "кого".
"Това е божественият промисъл." - Моля?
Ясно ми е.
Хауърд, каза ли нещо?
Не разговарям с хора.
Това е очевидно. С кого разговаряш?
Хауърд, с кого разговаряш?
Достатъчно. Стига.
Благодаря.
Разбрахме, струва ми се.
Изключи го.
Наели сте хора да ме следят?
Да ме снимат?
Първоначално имахме други намерения.
Да, точно така.
Направихме го.
И не само това, Хауърд.
Хауърд, толкова съжалявам.
Мислехме, че...
Не знаехме какво да направим.
Клер... - Не, не издържам повече.
Не мога повече, Уит.
Слушай...
Не очаквах изобщо да се получи.
Честно, аз... - Клер, Клер, Клер.
Толкова съжалявам.
Добре, добре. - Хауърд.
Явно не съм съвсем с всичкия си.
Може би никой от нас не е.
Мислите ли, че не съм забелязал?
Ти, Клер...
Посвети целия си живот на агенцията.
Ние бяхме твоето семейство,
вместо да създадеш собствено.
Скъса се от работа, за да ме заместиш,
за което съм ти задължен.
Благодаря.
А Саймън...
Полагаш отчаяни усилия да го скриеш от всички,
но аз знам истината.
И подозирам, че правя нетърпимата ситуацията
още по-ужасна за теб.
Обещавам ти,
че докато съм жив,
ще се грижа за семейството ти.
Благодаря ти.
Уит.
Най-добрият ми приятел на света.
Разочарован съм от теб, човече.
Не за това, не.
Не за това.
Нямаш нужда от нейното разрешение,
за да й бъдеш баща.
Алисън е най-хубавото, което ти се е случило на този свят,
а утрешният ден не ти е обещан.
Чуваш ли ме?
Правилно постъпихте.
Искам агенцията ни да оцелее.
Поне нещо.
Добре.
Сега ще подпиша документите.
Одобрението на продажбата.
А другият?
Който шест пъти ме повика да подпиша.
Сигурно е у теб.
Съжалявам, Хауърд.
Така трябва.
Казвам ви, че така трябва.
Извинявай.
Какъв беше вторият документ?
Хауърд беше основал фонд на името на дъщеря си.
Подписа декларация, че тя вече не е сред нас.
Трябва ми питие.
Добре ли си?
"Казват, че времето на небето
се равнява
на премигване с око
за нас на тази земя."
"Понякога си представям как Адам тича
през красиво поле с диви цветя."
ИЗБОР НА ДОНОРИ
"Толкова е щастлив
и унесен в това, което прави."
"Но понякога поглежда назад,
както правеше, когато тичаше пред мен
на летището или в мола, или другаде."
"И се усмихва."
Господи.
"Защото докато премигне с очи, моят живот ще премине
и аз отново ще съм зад него."
Това е само черновата.
Прекрасно е.
Истински прекрасно.
Иска ли друг да каже нещо?
Това беше всичко за тази вечер.
Благодаря ви.
СПОРТНО ОБЛЕКЛО "УПЛА" 181 УЛИЦА, МЕТРОСТАНЦИЯ 1
Извинете.
Здрасти!
Не мога да повярвам, че ме повика в този квартал
с 20 000 долара в брой.
Какво ще ги правиш?
Запиши актьорско майсторство. Много си добър.
Ще си купя дизайнерска дрога.
И това може.
Да.
От теб ще стане добра майка.
Мислиш ли?
Няма такъв шанс.
Реших да не вярвам на науката,
а изглежда, че времето най-после ме настигна.
Един дилър на 187-а улица ми даде да чета "Прекрасният нов свят".
Тази книга превърна часовете в секунди.
Той ми беше баща.
А под моста в Западен Бронкс живееше една бездомница.
Казваше се Флора.
Беше пълна откачалка, но разказваше велики истории.
Тя ми беше майка.
Виж, Клер...
Не е важно дали децата ще излязат от теб.
Важното е да минат през теб.
Затова не считай битката с времето за приключена.
Мислех, че времето не е линейно.
Мислех, че е илюзия.
Може това да са глупости, Клер.
Може би е актьорска игра.
Здравей, Алисън. - Хайде.
Моля те. Алисън!
Ще се видим после.
Не искам да говоря с теб, знаеш.
Остави ме на мира.
Не, няма.
Няма ли? - Не.
Знам, че си ми бясна и те разбирам.
Мога да го приема. Но ще си говорим,
защото така правят семействата.
Затова ще идвам тук всеки ден
и ще те излагам пред приятелките ти, докато ми проговориш.
Значи ще ме преследваш?
Нещо такова.
А ако издействам заповед за възбрана?
Не вярвам да успееш.
Мама ще плати.
За твое сведение са безплатни.
Тогава ти ще я платиш.
Аз наистина те обичам.
Мама каза, че си осакатил тези думи.
Не и когато ги казвам на теб.
Виж...
Не мога да те водя до Мейн за обяд,
нито да те взимам с "Тесла".
Или да ти уредя стаж при Ана Уинтър,
или каквото правят в този квартал.
Но двамата с теб можем да седнем на пейка
и да си разказваме вицове.
Не мога да повярвам, че ще ме следиш.
Но...
Да знаеш, че утре сме до обяд.
Значи ще дойда по-рано.
Здравей.
Заповядай.
Много време очаквах признание
и най-после го получих.
Публика от един.
Тайно и без аплодисменти.
Казах на жена ми.
Как мина?
Тя знаеше.
Свиква с мисълта.
Когато бях млад, си мислех...
Дали наистина искам да доживея до 100 години?
Да се сбръчкам като стафида.
Отговорът сега е...
Да.
Защото моят син ще е на 70 години,
неговият син на 40,
а неговият син на 10.
А аз ще бъда патриархът.
Дядото.
Щеше да ми хареса.
Пак ще се видим, дядо.
Бих искал да доживея премиерата.
Не, пиесата умря след тази история.
Но човек никога не знае.
Нищо не е мъртво, ако знаеш как да гледаш.
Здравей.
Бъдни вечер е.
Ти си сама.
По собствен избор.
Може ли да ти наруша спокойствието?
НАЙ-ДОБРАТА МАЙКА
Плакала си.
Гледах едно видео с дъщеря ми.
Как танцува с баща си.
Може ли да ти го пусна, Хауърд?
Дъщеря ми се казваше Оливия.
Почина от рядък вид мозъчен тумор,
наречен мултиформен глиобластом,
накратко МГБ.
Беше на шест годинки.
Как се казваше дъщеря ти, Хауърд?
"Ако можеше да сме непознати..."
Как се казваше дъщеря ти, Хауърд?
Не мога.
По-бързо!
По-бързо, татко! По-бързо!
Хауърд...
Летя като птица.
Кажи името й.
Как се казваше тя?
Оливия.
Казваше се Оливия.
И от какво почина?
От рядък вид рак.
Мултиформен глиобластом,
накратко МГБ.
Беше само на шест годинки.
Казваше се Оливия.
Почина от рядък вид рак, мултиформен глиобластом,
накратко МГБ.
Беше само на шест годинки.
Дъщеря ни се казваше Оливия.
Беше само на шест годинки.
Какво правите двамата?
Готова ли си?
Хайде, давай.
А сега започваме отначало.
Готова ли си?
Започваме отначало.
Изпращаш ли някого?
Моля?
Кого изпращаш?
Дъщеря ми.
Само не пропускай да забележиш косвената красота.
КОСВЕНА КРАСОТА
Превод: Мария Пеева