Děkuju. Děkuju.
Ale zatleskejte sami sobě,
protože jen díky vaší tvrdé práci má za sebou Yardsham Inlet
nejlepší rok v historii agentury.
Než nám ten úspěch stoupne do hlavy,
chtěli jsme se sejít
a připomenout si základní kameny, které nás sem dostaly.
S tím se obrátím...
COLLATERAL BEAUTY: DRUHÁ ŠANCE
...na našeho filozofujícího básníka.
Hlavní rebel značky.
Guru, jenž děsí Madison Avenue.
Můj partner, moje lepší polovička,
Howard Inlet.
Zbožňuju tě.
Ano!
Jaké je vaše "proč"?
Proč jste vlastně dnes ráno vstali z postele?
Proč jste jedli to, co jste jedli?
Proč jste si oblékli to, co jste si oblékli?
Proč jste sem přišli?
Když pomineme, že bych vás vyrazil a najal někoho jiného,
kdybyste nepřišli do práce, ale...
Mám na mysli velké "proč".
Rozhodně tady nejsme proto, abychom prodávali nějaký krámy.
Jsme tady
kvůli napojení.
V životě jde o lidi.
V reklamě jde o osvětu,
jak naše výrobky a služby
zlepší lidem život.
Takže...
Co je náš základ?
Láska.
Čas.
Smrt.
Tyhle tři abstrakce se dotýkají všech lidí na Zemi.
Všechno, po čem toužíme, všechno, čeho se děsíme, že to nemáme,
všechno, co kupujeme,
se děje proto, že nakonec všichni
prahneme po lásce,
přejeme si mít víc času
a bojíme se smrti.
Láska.
Čas.
Smrt.
S tím začneme.
O TŘI ROKY POZDĚJI
Jak dlouho mu to trvalo tentokrát?
Pět dní.
Je to strhující.
Možná se vrátil moc brzo.
Děláš si srandu?
Tenhle rituál živé mrtvoly už trvá šest měsíců. Takhle to dál nejde.
Obzvlášť,
když nám chce dát padáka Danworth Financial.
To myslíš vážně?
-Co prosím? -White!
Včera jsem s nima mluvila.
Já vím. Všichni se to snaží zakrývat,
ale tenhle kšeft je založený na Howardových vztazích.
Polovina našeho obratu je založena na Howardových vztazích.
-To je katastrofa. -Ne, ještě ne.
Máme nabídku od Omnicomu za 17 dolarů za akcii...
-Ale no tak! -...ale chtějí odpověď do konce roku.
Upřímně, nemáme cenu ani 14 dolarů za akcii,
když se můj partner během sabatiklu
snaží stát magorským mistrem domina.
To je trochu tvrdé, White.
Promiň, ale je to pravda.
Simone, dávám ti plnou moc. Dohodni se s Omnicomem.
Jenže Howard má akcie spojené s hlasovacím právem.
S Howardem to zařídím, ty se postarej o ostatní, Simone.
Pořád nechápu, jak to, že Howard má 60 % hlasovacích akcií
a ty jen 40.
Protože jsem potřeboval peníze na urovnání rozvodu
a Howard mi vyšel vstříc a odkoupil část mého podílu.
Takže
kdybys neměl románek s nějakou praktikantkou,
tak jsme v téhle situaci nebyli?
Je trochu mimo a nefér hodit to celé na mě.
Jenom si chci ujasnit fakta.
Bože... Taky tu vůni miluješ?
Počkej. Stůj.
Zavři oči.
Nadechni se.
Tobě to nepřipomíná dětství?
Claire, pojď sem.
Musím ti něco říct.
Co?
Podnikl jsem ohledně naší situace kroky,
o kterých bys měla vědět.
Co jsi udělal?
Někoho jsem najal.
Někoho jsi najal?
Ano. Když Eloise zjistila, že ji podvádím,
najala si soukromou vyšetřovatelku Sally Priceovou.
Ta ženská vypadá jako mormonská babička,
takže se na takovou práci krásně hodí.
Ty jsi najal ženskou, která způsobila tvůj rozvod?
Ne.
Rozvod jsem si způsobil sám. Priceová to jen zdokumentovala.
Páni...
To bylo vážně osvícené.
Mám své skryté hloubky. Už jsme o tom mluvili.
Takže...
Proč jsi tu mormonskou babičku najal?
Protože potřebujeme zdokumentovat, co Howard dělá.
Musíme ukázat, že není mentálně ve stavu, aby rozhodoval o svých akciích.
Ne... Ještě nejsme ve stavu, kdy...
Vážně tohle uděláme kamarádovi?
Nejde o to, že to neprodá,
jde o to, že se o prodeji vůbec nechce bavit.
Já se s ním snažím mluvit. Snažím se ho oslovit,
ale jako bychom fyzicky nebyli ve stejném prostoru.
On tam prostě není.
Umřelo mu dítě.
To už jsou dva roky, Claire.
Co budeme...
V sázce jsou naše životy. Už nejsme děti.
Podívej se mi do očí
a řekni, že všechno,
na čem jsi teď 10 let pracovala, se může vypařit.
A je ta ženská dobrá?
Načapala mě.
Mohl tě načapat i Oscar.
Kdo je sakra Oscar?
Můj syn.
Tenhle Oscar.
Ta vyšetřovatelka nenajde nic,
co se dá označit za morální zvrhlost.
Na Howarda ne.
Ale kdyby vzbudila obavy k jeho způsobilosti k právním úkonům,
tak bychom byli ve hře.
Vážně myslím, že nemáme jinou možnost.
Terapeuta terorizoval šest měsíců.
Ayahuascaského šamana, co jsme přivezli z Peru, naprosto ignoroval.
A naše osobní pokusy skončily naprostou katastrofou.
Já jen...
Prostě...
Nepřipadá mi to správné.
Já vím.
Ale když něco začne smrtí šestiletýho dítěte,
tak nic nebude správný.
Píše dopisy.
Dopisy? Jaké dopisy?
S něčím tak zvláštním jsem se ještě nesetkala.
-Vy ty dopisy máte? -Jo.
Můžu se zeptat jak to?
Stálo mě 800 dolarů,
než mi ten klíček udělali.
A pro vaši informaci,
krást dopisy přímo ze schránky je federální trestný čin.
-Můžete si je zas... -Jo.
-Tři dopisy. -Komu je napsal?
-Ne komu. -Jak to myslíte?
Howard nepíše dopisy lidem. Píše věcem.
Jakým věcem?
Času.
Lásce.
Smrti.
Tři abstrakce.
"Čase,
říká se, že hojíš všechny rány,
ale nikdo nemluví o tom, jak na světě ničíš všechno dobré.
Jak měníš krásu v popel.
Ale pro mě už nejsi nic víc, než zkamenělé dřevo.
Jsi mrtvá tkáň, která se nechce rozložit.
Jsi nic."
To nic nedokazuje. To nemůžeme použít, ne?
Ne.
Děti píšou dopisy Ježíškovi, ale to neznamená, že jsou blázni.
Ne. Tohle je spíš terapie.
To je tak smutné.
Jo. Co dál?
Po práci většinou chodí do psího parku v Brooklynu,
i když psa nemá.
Jen tak tam celé hodiny sedí.
Píše dopisy psům?
To myslíš vážně?
To by byla paráda, ne?
Přesně to potřebujeme.
-Píše? -To jsem neviděla.
Dobře. Co dál?
To je všechno.
Vrátí se do svého bytu. Většinou odchází zase až ráno.
Nemá Wi-Fi, kabelovku, telefon. Nic.
"Jsi mrtvá tkáň, která se nechce rozložit."
Howarde?
To jsem já, Claire.
Nesu ti večeři z toho bistra na konci ulice.
To s těmi krevetami, jak máš rád.
Nechám ti to tady, kdybys třeba ještě nejedl.
Hele, nenechávejte mu tady jídlo. Stejně to nejí.
Nezlobte se.
A zase nezaplatil nájem.
Neotevírá a telefon na něj nemám.
Telefon teď nemá.
Kolik vám dluží? Vypíšu vám šek.
Když myslíte...
A jestli nevíte, co s těmi krevetami...
Ta brokolice minulý týden byla skvělá.
Už je tady.
Ahoj, kde máš věci?
Chtěla jsem ti napsat, ale máma říkala, že ti musím zavolat.
Co jsi mi chtěla napsat?
Jenže Barry říkal, že ti to musím říct do očí.
Teď nám dává rady do života Barry?
Co mi chceš říct?
Já k tobě nepůjdu.
Jedu s Barrym a mámou na Bahamy.
Ne... Počkat...
Dobrý den.
Jak se máte?
Mohl byste na pět minut třeba poodstoupit,
abych si mohl promluvit se svou dcerou?
Děkuju.
Kočičko...
Naplánoval jsem spoustu věcí. Koupil jsem nám stromeček.
Tak to máš blbý.
Sehnal jsem lístky na Hamiltona.
Tak to má Hamilton blbý.
Ty lístky se těžko shání, Allison.
Už jsem to viděla.
Fakt? Bylas na tom s mámou a s Barrym?
A s Odellem Beckhamem Jr.
A s Odellem Beckhamem?
Jo.
Je to Barryho kamarád.
Proč?
Proč se mnou nechceš strávit svátky? Stýská se mi po tobě.
Protože tě nenávidím.
Protože jsi záložník.
Protože jsi mámě zlomil srdce.
Záletník.
Co?
To slovo, co jsi chtěla použít, je záletník, ne záložník.
Mají trochu odlišný význam.
Ty víš, o čem mluvíš.
Slíbila jsem, že ti to řeknu do očí a to jsem udělala.
Hej...
Veselé Vánoce.
Počkejte!
Můžu na tebe něco rychle vychrlit?
Budou tu Cavaliers.
Vánoční utkání v Garden.
Tvůj lístek nikomu nedávám.
Chodím sám, ale mohli bychom jít spolu.
Nemusíme mluvit. Ani se na sebe nemusíme dívat.
Můžeme dělat to, co děláme teď a sledovat zápas.
Bude to jako dřív.
Dobře, za druhé: přijdeme o Danworth,
protože to byl tvůj kontakt.
Nějak se necítí milovaní, což si umíš představit.
Takže tak.
Nicméně...
Dostali jsme nabídku od Omnicomu. Fakt dobrou.
17 babek za akcii.
Zvaž to, prosím tě, protože...
Jo, jo...
Nechají nám tvůrčí volnost
a všem zůstane jejich práce...
Já vím, že máš ty lidi rád!
Prima pokec.
NAJDĚTE DÁRCE SPERMATU JE ČAS ZASADIT RODINNÝ STROM
GALERIE DĚTÍ KLIENTŮ
Jsou tu hoši z Pekingu.
Proboha. Čínskou kávu nikdo nechce.
Jenže my ji prodáváme.
Mandžuské macchiato.
Na co děláme casting?
-Na zámořskou linku. -To je dobrá hláška.
Překročte svůj stín, začněte žít.
Pardon, ale je to:
"Život začíná tím, že překročíte svůj stín."
Záleží na tom?
Ano, napsal jsem to já.
No...
-To moje je lepší. -Vážně?
-Jo. -Jak to?
Jak že je to vaše?
"Život začíná tím, že překročíte svůj stín."
Což vás tak trochu zasáhne tady.
"Překročte svůj stín, začněte žít."
To vás zasáhne tady.
Zasáhlo mě to tady.
Že jo?
Dám vám to zadarmo.
Počkejte.
-Frankele... -Jo?
"Překročte svůj stín, začněte žít."
Takhle to bude.
Jasný.
Vymyslela to líp.
Hej!
Ne, ne, ne!
Hej! Hej!
HEGELOVO DIVADLO
"A mluvíš se mnou tímhle tónem,
jako by ti život nevdechly mé plíce."
-Jdeš pozdě. -Promiň.
"Jako by to nebyla jiskřička v mé mysli, která dala tomu životu smysl."
"Pohybuješ jazykem, vyslovuješ hlásky,
jsi ozvěnou sentimentu.
Ale nedýcháš."
"Mluvíš o jiskře?
To je bohatství.
Ale ty bereš jiskru nám všem.
Jiskru, která je spíš slunce než studený oheň, který žádáš.
A ty jsi mě nazval chvilkovým šílenstvím.
Bludnou duší.
No,
tak se zeptej, jestli mě ještě někdy uvidíš."
Haló?
Zdravím.
Nezlobte se.
Nějak jsem sem zabloudil
a pak zaslechl tohle.
Řeknu vám, že to bylo...
Nádherné.
Co je to?
Něco, co bychom rádi uvedli.
Miluju divadlo. Viděl jsem všechno.
Kdy bude premiéra? Určitě přijdu.
Premiéra nebude, dokud neseženeme peníze.
-Jste bohatý? -Rozvedený.
Šel jste za mnou z toho castingu.
-Přesně. Ano. -Jo.
Málem jsem vás ztratil. Pomohla mi ta červená čepice.
Hele...
Řeknu něco velice unáhleného,
možná dokonce šíleného.
Zdá se, že mi něco vyjde.
Dojednávám určitý obchod
a jestli všechno klapne,
mohl bych vám pomoct.
No...
To by bylo úžasné.
To by bylo skvělé.
A vy... Kápla jste na to.
Měla byste se vrátit na ten konkurz.
Pardon, ani nevím, jak se jmenujete.
Amy.
Dobře...
Zase přijdu, Amy. Přijdu.
A...
Pardon.
Stál jsem na jevišti.
Vrátím se.
Jste dobří.
Tak to se ti povedlo.
Vedlejší byt je prázdný,
ale chlapík na konci chodby říká, že nic neslyšel.
Správce taky ne.
Počkej, oni dávají CSI: Cleveland?
-V takové čtvrti... -Je to novinka.
...si lidi hledí svého.
Co dělá uznávaný neurochirurg v drogovém doupěti?
To nevím.
Vlkodlaci...
Scházejí se venku
celou noc.
Slyšel jsem je.
Myslím...
Podle mě si chtějí zvolit nového vůdce smečky.
Ale...
Mám kamaráda mývala. Je u zásahové jednotky.
Dal prý za popelnice štěnici.
Nahrajeme si všechno, co říkají
a dostaneme je podle federálních zákonů.
O tom nic nevím.
Já jsem tvůj syn.
To přece vím!
Dobře.
Hned se vrátím.
Mám takový bláznivý nápad.
Vím, že se mi vysmějete,
ale pamatujte, že jsme v zoufalé situaci.
Moje máma je po mrtvici tak trochu mimo.
Pořád se jí snažím připomínat, co se děje
a opravovat ty její bláznivé řeči.
Ji to zlobí a mě to stresuje.
Nějakou dobu to byl vážně děs.
A pak mi někdo řekl něco hrozně chytrýho.
"Možná byste měl přestat nutit jí svou realitu
a prostě vstoupit do její reality."
Myslela jsem, že si terapeuta nemůžeš dovolit.
Ne. To byl řidič Uberu.
A měl naprostou pravdu!
Jakmile jsem na to přistoupil, všechno se zjednodušilo.
Náš život je jedna velká improvizace.
Ona řekne něco ujetýho a já na to reaguju.
Ona je naprosto šťastná
a mě to docela baví.
A tak mě něco napadlo.
Tady.
V FBW jsem měl klienta, který vyráběl psychostimulační léky.
Jednou přišli s fakt pitomou kampaní
a já jsem měl na starosti hispánský trh.
Sledujte.
Učitel je pod velkým tlakem. Říká:
"Pořád žvaníte! Vůbec neposloucháte!"
A pak přijde tahle obluda:
"Všechno může být jinak."
Učitel: "Co jsi zač?"
Obluda: "Já jsem tvůj vztek." A učitel říká:
"Já tě nesnáším, ovládáš můj život."
A vztek říká: "To se dá snadno vyřešit, kamaráde.
Docotrin - a dáte vzteku sbohem."
Chápete, kam tím mířím?
Moc ne.
Hele...
Nedokážeme Howarda přinutit, aby se vrátil do reality, kde ho potřebujeme.
A on píše dopisy abstrakcím, což vůbec nedává smysl.
Přesto to dělá.
Tak co kdybychom vstoupili do jeho reality
a nechali ty abstrakce, aby mu odpověděly?
Promiň, ale já to nechápu.
Co kdyby za ním přišli Láska, Čas a Smrt osobně
a odpověděli na dopisy, které jim Howard napsal?
Jak by za ním mohli přijít Čas, Láska a Smrt?
Herci.
Najmeme herce,
aby hráli Lásku, Smrt a Čas.
Vyhledají Howarda
a osloví ho.
Takže to máme na vašeho šéfa hrát jako v Plynových lampách?
Prosím?
Plynové lampy? Byla to hra a pak i film.
Plynové lampy? Panebože...
To už se vážně nikdo nedívá na nic, co je delší než osm vteřin?
Chcete, aby si váš šéf díky nám myslel, že je blázen.
Ne...
Nejde o to, aby si Howard myslel, že je blázen.
Howard na tom není duševně dobře, a to my víme.
Jde o to tu věc vypíchnout,
aby to viděli i jiní.
Dobře. Takže chcete, abychom tu scénku zahráli
a vy budete na oplátku financovat naši hru.
-Ano. -Přesně tak.
Jo, budeme financovat...
Vypadá to spíš jako skladiště, ale...
Dobře. Tak co, herci? Co my na to?
-Ne. Ne, ne, ne. -Ne.
Počkej... Vezmeme si každý 15 tisíc.
-Patnáct tisíc. -Zbláznil ses?
Dobře, jdeme do toho. 20 tisíc každý.
Říkali jste 15. Slyšel jsem vás říkat 15.
-20 se mi líbí víc. -Taky se mi 20 líbí.
No, 20 je trošku hodně. Myslel jsem tak dva.
Nejspíš bydlí v Brooklynu.
-Platí 600 dolarů měsíčně. -Mlč.
Teď jsi je přesvědčil, aby slevili.
To je strašný. Je to celý špatný.
Ne, Amy. Je to práce. Tohle je herectví.
Copak jste neslyšeli, že ten muž přišel o dítě?
Ano. A proto hledá odpovědi ve vesmíru.
A my budeme ten vesmír.
Vy chcete, abychom si pohráli s bolestí toho muže, aby co?
Abyste vydělali hromadu peněz?
-Ne! -Ne, ne!
Takhle to nezní vůbec hezky.
Je to mnohem složitější.
Vážně?
My ho milujeme.
Není to jen šéf, je to kamarád.
Howard je výjimečný, kreativní, charismatický muž,
který býval tak smělý.
Dřív život miloval a teď ho nenávidí.
Vážně si myslíte, že mu to pomůže?
Přišel o dítě.
A teď je mu jedno, jestli přijde o všechno ostatní.
To prostě nesmíme dopustit.
Musíme ho přivést zpátky.
-To za 20 tisíc stojí. Já to zaplatím. -Claire!
Zaplatím to klidně sama. Mně je to jedno.
Jaká jsou pravidla?
Nejprve budeme muset podepsat dohodu o mlčenlivosti.
Nesmíte o tom nikde mluvit, protože...
Nemyslím z hlediska práva,
ale z hlediska divadelních prostředků.
Uvidí nás i jiní lidé nebo jen Howard?
Jo, uvidí je jiní lidé, White?
White?
Myslím, že jenom Howard.
O tenhle efekt nám jde, ne?
-Myslíte? -Myslíte?
No pardon...
Promysleli jste si to?
-Jistě. -Ne.
-Svým způsobem. -Ne.
Nepromysleli jsme si to, White. Ticho! Ne.
Co když půjdou třeba do baru a budou si chtít objednat pití?
Jak to udělají?
Viděla jsi v poslední době Howarda chodit do baru často?
-To je fuk. Jsou to herci. -Co když půjde do klubu?
-Potřebují to hypoteticky vědět. -Dobře, nechte toho.
My rozhodneme, kdo a kde nás uvidí.
-Co vy na to? -To se mi líbí.
-Říkal jsem, že jsou dobří. -Jo.
-Nechme to na nich. -Jsou to profesionálové.
Tak dál.
Co dál?
Howard napsal tři dopisy: Lásce, Smrti a Času.
Podle mě zbývá rozhodnout,
kdo koho bude hrát.
Obsazení. Velmi důležité.
Láska.
Smrt.
Čas.
Jasně. Kdy dostaneme zaplaceno?
"Drahá Smrti, obestírá tě taková mytologie,
působíš tolik bolesti, vzbuzuješ takový strach.
Pro mě jsi ale jen papírový tygr.
Jsi jen ubohá a bezmocná malá úřednice.
Nemáš ani moc uzavřít jednoduchý obchod."
Jak vidíte, není to zrovna dopis od fanouška.
No, Smrt moc fanoušků nemá.
Nechápu proč, vždyť je to osvobození.
Jste v pořádku?
Chodí do práce a pak do psího parku.
A to je všechno.
Dobře. Udělám to takhle.
Přijdu k němu naštvanej.
Fakt nasranej. Jako že máme problém.
Ne, ne, ne. To ne.
Nazval mě dřevem a mrtvou tkání. Normálně mě vyprovokoval.
Tebe vyprovokoval?
Čas.
NAJDĚTE VHODNÉHO DÁRCE
Provokuje Čas a já jsem Čas.
Podívej... Nechci, abys Howarda provokoval. Jasný?
V tom dopise je ale jen jedno slovo: "Sbohem."
Podívej.
"Drahá Lásko, sbohem."
Co mu na to mám říct?
-Píše Lásce "sbohem". -Jo.
Tak co kdybys k němu šla a odmítla ho přijmout?
Řekni mu, že se tě nemůže tak snadno zbavit.
Řekni mu,
že si nemůžeme vybírat, koho milujeme a kdo miluje nás.
Řekni mu, že tě má v sobě,
že jsi všude, ať už se mu to líbí nebo ne.
A když se s tím smíří, tak...
...pak možná... Já nevím.
Možná mu to pomůže zase žít.
Oni truchlí.
Psi.
Truchlí a naprosto chápou smrt.
Nazval jsi mě papírovým tygrem.
V dopise, který jsi mi napsal. Řekl jsi, že jsem ubohá.
Ty si to nepamatuješ?
Mluvil jsi o malé úřednici,
uzavírání obchodu, o papírovém tygrovi.
Ale Howarde, není to zase tak dávno.
Kde jste to vzala?
SMRT
Co jste zač?
Komu jsi ten dopis napsal?
Napsal jsem ho Smrti.
Těší mě. Jistě jsi okouzlen.
Ne.
Já vím, já vím.
Lidi píšou dopisy vesmíru v jednom kuse.
Většině se nedostane osobní odpovědi.
Ale tobě ano, protože jsem ti chtěla říct, že se mýlíš.
Nejsem nějaká ubohá malá úřednice,
-která plní něčí příkazy. -Madam...
Nechtěla jsem uzavřít obchod. Já jsem se tak rozhodla.
Já to nechci. Nechci to.
Neříkám ti, jak máš dělat svou práci.
Takže bych byla ráda, kdybys mi do té mé taky nemluvil.
S kým ten pán mluví? Vypadá divně.
Nevšímej si toho, svět je plný bláznů.
Vidíš? Nevidí mě, dokud nepřijde jejich čas.
Nic se neděje, Howarde, tvůj čas ještě nepřišel.
Jen jsem ti chtěla vrátit tohle
a něco si s tebou vyjasnit.
Opravdu jsem Smrt, Howarde!
Věřil mi. Říkám vám, že mi uvěřil.
To je úžasný.
Bylo to velkolepé.
Protože tam nebyla žádná záchranná síť.
To byl Grotowski. To byla jasná Stella Adlerová!
-Díky za tu příležitost. -Jo...
-Jste milý muž. -Rádo se stalo. Neunáhlujte se.
Povídám vám, že mi věřil. Ale potřeboval to.
-Bylo mu to vidět na očích. -Dobře.
A ta žena s chlapcem? To bylo neuvěřitelné.
To byla naše vyšetřovatelka a její vnuk.
Vážně? A říkala o mně něco?
Říkala, že jste byla vážně dobrá.
"Dobrá"? Jak to myslíte?
Dobrá jako třeba zelí?
Ne, ne, skvělá.
Řekla: "Udělala nemožné možným."
Vás bych si měla platit.
Řekli mi, že si Trevor sbalil kufřík,
říkal prý, že jde domů.
Byla jsem tak rozčílená.
Jenže spal,
tak jsem s ním nemohla mluvit.
Jaká sestra slíbí umírajícímu pětiletému klučíkovi,
že může jít domů?
Neměl už skoro žádné bílé krvinky.
Byl tak křehký.
Kdo by mohl být tak krutý?
Kdo by něco takového udělal?
Byla jsem naprosto běsná.
Ječela jsem na personál,
snažila jsem se zjistit pravdu.
Pak se Trevor probudil
a já jsem k němu šla.
Modrý kufřík měl postavený vedle postele.
Podívala jsem se na něj a ptám se:
"Kdo ti to řekl, miláčku?
Kdo ti řekl, že se můžeš vrátit do našeho domu?"
A víte, co řekl?
"Nikdo, mami.
Já se nevracím do našeho domu.
Já jdu domů."
Umřel
o čtyři hodiny později.
Dobrý den.
Zdravím.
Hledáte podporující se skupinu Nejmenší křidélka?
Ano.
A vy jste?
Howard.
Howard...
Pojďte dál. Posaďte se.
Přišel jste o dítě, Howarde?
Ano.
Chlapec nebo dívka?
Dívka.
A jak se jmenovala?
Nic se neděje, Howarde.
Nemusíte odpovídat.
Nemusíte ani mluvit, dobře?
Zůstanete?
Prosím...
Dobře.
Díky, že jsi nám to řekla.
Moc si toho vážíme.
Děkuju.
Chce někdo další něco říct?
Proč jste se dnes rozhodl jít dovnitř?
Vídala jsem vás venku.
Měla jsem v úmyslu jednou vyjít a pozvat vás dál,
ale nechtěla jsem nabourat váš zvyk.
Nabourat zvyk?
Ano.
Myslíte narušit moji manýru?
Přesně.
Jak se jmenujete?
Madeline.
Těší mě.
Moje dcera se jmenovala Olivia.
Měla vzácnou formu rakoviny mozku známou jako multiformní glioblastom
nebo zkráceně GBM.
Bylo jí šest let.
Jak se jmenovala vaše dcera, Howarde?
Dobře.
Fajn, neodpovídejte. Nebudu vás mučit.
Děkuju.
Je to těmi svátky?
Že jste se rozhodl jít dál.
Spousta lidí přichází poprvé během svátků.
Ne, tím to není.
Tak proč?
Asi...
Snažím se dát do pořádku svou hlavu.
Ztratil jste dítě, Howarde.
To se nedá dát do pořádku.
Doufám, že zase přijdete.
Dobrý den.
Podepsané smlouvy a dohody o mlčenlivosti.
Skvělé. Děkuju.
Tak co, říkal něco?
Kdo? Howard?
Ne. Bohužel ne.
-Říkám vám, že mi věřil. -To je dobře.
Možná bych za ním měla jít znovu.
Ne Raffi. Raffi je příliš impulzivní.
A Amy je moc citlivá.
A po mně to taky budou mít těžké.
Napsal tři dopisy.
Ale Smrt je mnohem vitálnější než Čas.
-Jasně... -Smrt dává času veškerou jeho hodnotu.
Možná bych měla hrát všechny role.
Víte, že největší demografickou skupinu teď tvoří novopečení rodiče?
Target má dokonce algoritmus,
který předpoví těhotenství zákaznic.
Říkal jste, že nejste v pořádku.
Jste nemocný?
Jsem nemocný.
Dalo by se říct, že jsem velmi nemocný.
Umíráte?
Každý umírá.
Ano, ale vy umíráte teď.
Simone?
Simone...
Tak mi to řekněte.
O co jde?
Jde o to, že jsem vyšel z remise
dva týdny před narozením syna.
Jde o to,
že každý den projdu maratonem předstírání, že jsem zdravý.
O to jde.
Řekl jste to někomu?
Neřekl?
Jen jedné urputné herečce, kterou ani neznám.
Co je to?
Mnohočetný myelom.
Bojoval jsem s tím, když mi bylo 16 a pak znovu, když mi bylo 25.
Prostě nikdy nezmizel.
Jenom se přeskupil a zesílil.
Takže je ta válka prohraná?
Válka je prohraná.
Máte své záležitosti uspořádané?
Nemám.
Proto jsem najal vás.
Je dost zlé, že svou rodinu opouštím. Nemůžu je nechat bez peněz.
Věřil mi.
Howard.
Věřil mi.
Hej!
Nesahejte na to.
Já domino nechápu.
Nemá to desku, na které se dá hrát, ani koš, kam by se to dalo házet.
Jasně...
Myslím, že jste na špatném místě.
Ne, jsem na správném místě, Howarde.
Jo.
"Čase,
říká se, že hojíš všechny rány,
ale nikdo nemluví o tom, jak všechno dobré na světě ničíš.
Jak měníš krásu v popel."
Tak to jsou kecy, Howarde.
Jestli je Láska tvoření a Smrt destrukce,
já jsem všechno mezi tím.
Ty Času nerozumíš. Nikdo nerozumí Času.
Einstein to skoro pochopil, když řekl, že jsem jen iluze.
Howarde? Ahoj.
Já vím, že řekneš "ne",
ale Oneida Apparel chce, aby ses té schůzky zúčastnil.
Promiň, že jsem sem tak vtrhla.
Zeptej se jí.
Do toho. Zeptej se jí, jestli mě vidí.
Na tu schůzku nejdu.
Trvali na tom, ať se zeptám.
Nejspíš nás vyhodí.
Dobře.
-Paráda. -Jo.
Dobře.
Tak zatím.
Tohle si můžeš vzít, Howarde.
Proč jsi mi vůbec psal?
Protože jsi mě potřeboval.
Ne.
Nic od tebe nepotřebuju, jasný?
Všichni akorát remcáte a stěžujete si.
"Není dost času.
Život je moc krátký.
Koukni, začínají mi šedivět vlasy."
Hele, den je pekelně dlouhej.
Je mě přehršel. Já jsem dar.
Dokonce i teď, když tady stojíš a žvaníš,
ti něco dávám a ty to marníš.
A čím?
Co to vůbec je?
Hele!
Abys věděl,
to já bych měl psát naštvaný dopisy.
To bylo to nejhorší, co jsem kdy udělala.
To bylo to nejlepší, co jsem kdy udělal.
Co jsi to říkal o Einsteinovi?
Einstein nazval čas tvrdošíjnou houževnatou iluzí.
Co to má znamenat?
Čas není možné měřit od ledna do prosince nebo od poledne do půlnoci.
To se děje jenom v naší hlavě.
To je absurdní.
Zkus to vysvětlit někomu, kdo přišel o hodinu později na svatbu,
nebo někomu, kdo strávil 20 let ve vězení.
Nebo komu tikají biologický hodiny.
O tomhle se opravdu nemusíme bavit.
Ale...
Chtěla jsem ti říct, že dneska jsi byl skvělý.
Je to jen houževnatá iluze, Claire.
Máš času, kolik budeš chtít.
Jsi jako malej!
Ty jsi jako malá...
Ahoj.
Mrzí mě to.
Strašně mě to mrzí.
Děláš si ze mě srandu?
Jím.
Řekl jsi sbohem a...
Nemůžeme si vybírat, koho milujeme a kdo miluje nás.
A to znamená, že jsi ve vztahu ke mně navždy bezmocný,
protože já se prolínám celým životem.
Jsem v tobě. Jsem ve všem.
Howarde...
Když mě přijmeš, tak možná...
Já nevím, ale možná
začneš zase žít.
Naprosto jsem to zvorala.
Byla jsem smířlivá fňukna.
Láska může být ufňukaná a smířlivá.
Na konci to bylo lepší.
Určitě jsi byla skvělá.
Jsi milej.
Můžu tě políbit?
Nemusíš do toho tahat sex.
Můžu tě políbit, aniž bych do toho tahal sex.
Vážně. Už jsem se i miloval bez toho, abych do toho tahal sex.
Měl ses spokojit s tím "milej", White.
To bylo povýšení.
"Neodolatelný" by bylo povýšení.
Věří tomu.
Jak to můžeš vědět?
Díval se tak.
To je skvělé,
ale nikdo jiný to neviděl
a právě to potřebujeme.
Asi byste ho měli oslovit
-ještě jednou. Na veřejnosti. -Skvělé.
Ale tentokrát se snažte...
Musíte vyprovokovat silnou viditelnou reakci.
Proč?
Protože naše soukromá vyšetřovatelka to nahraje na video.
A my to použijeme jako důkaz.
Bude to jako hrát ve filmu.
Akorát že vás digitálně vymažeme.
Ne.
Prosím?
Je to strašně vypjaté.
Nezlobte se, ale já to nezvládnu.
Amy, v herectví není nic "strašně vypjaté".
Chceš, aby tě měli rádi, nebo chceš něco dokázat?
Tohle je Noël Coward.
To je Čechov.
To je děsný!
Hele...
Založili jste tu agenturu spolu, White, že?
A byl to tvůj učitel, Claire.
A z tebe, Simone, udělal společníka firmy,
i když vůbec nemusel.
Možná jsem jí pár věcí řekl, když jsme...
Pardon, ale tohle je děsný.
Já nemůžu. Děkuju.
-Omlouvám se. Díky. -Amy, ne...
Amy!
Amy, ne...
Všechno hrozně prožívá.
Amy...
Nezlobte se, ona se vrátí.
A kdyby ne,
tak ji zaskočím. Láska je moje parketa.
Amy!
O co jsem přišel?
O plačící lidi, kterým umřely děti.
Existuje něco jako halucinace pozůstalých.
Ano.
Jo. Dobře.
No...
Vyhledal jsem si to.
Jde o tohle... Nemůžu spát.
Dobře.
Ne moc.
Spím.
Ale jen šest sedm hodin týdně.
Když o tom přemýšlím, tak to je možná důvod...
Pro co?
Vedu rozhovory.
Prostě
rozhovory.
Dobře.
To je fuk.
-Howarde? -Jo.
Chceš vést rozhovor se mnou?
Ano.
Předpokládám, že patříš mezi 79 %.
Párů, které se rozvedly, když přišly o dítě.
Jo...
Já taky.
Miluješ ji pořád?
Já už ani nevím, co láska je.
Ty ho pořád miluješ?
Nikdy jsme se milovat nepřestali.
Aspoň si to myslím. Akorát...
Můžeme...
Ten den, kdy nás rozvedli,
mi poslal tohle.
KÉŽ BYCHOM SE ZASE MOHLI NEZNAT
"Kéž bychom se zase mohli neznat."
Tak to teď s námi je.
Bylo to nejromantičtější gesto, jaké mohl udělat.
Takže abych ti odpověděla...
Ano.
Pořád ho miluju.
Co jsi myslel,
když jsi řekl, že vedeš rozhovory?
Jo...
Rozhovory s kým?
Není to "s kým".
Je to spíš...
Budeš si myslet, že jsem blázen.
Zkus to.
Můžu ti něco ukázat?
"Jsi mrtvá tkáň, která se nechce rozložit."
Seděl tady.
Protivný, malý, arogantní sígr.
A byl první, kdo se objevil?
Ne. Nejdřív přišla Smrt.
Potkali jsme se ve psím parku.
Takže Smrt je "ona"?
Jo. Ukázalo se,
že Smrt je starší běloška.
O jaký obchod šlo?
Řekl jsi, že Smrt nechtěla uzavřít obchod.
Co to znamená?
Když jsme zjistili, že naše...
...moje dcera umírá, modlil jsem se.
Ne k Bohu nebo k vesmíru, ale ke Smrti.
Nabídl jsem jí obchod.
Vezmi si mě,
ušetři mou dceru.
Ale ona ten obchod nechtěla uzavřít.
Tak kdo vyhrál tohle kolo?
Vy, nebo toaleta?
Toaleta. Toaleta je neporazitelná.
Omlouvám se. Myslel jsem, že jsou všichni pryč.
Jsou. Ale já to tu musím zavřít.
Dobře.
Chcete pomoct domů?
Ne, jsem v pohodě.
To je dobrý.
Vygooglila jsem si vás.
-Vážně? -Ano.
Proboha...
Neměl jste nic.
Vydělal jste si na studia na Duke,
oženil jste se s krásnou ženou,
jste milující otec.
Takže jste žil dobře. Žil jste správně.
Ale, drahý příteli, neumíráte správně.
Řeknete mi, jak mám umřít?
Už jste to řekl své rodině?
Nepomáháte jim.
Upíráte jim, co jim po právu patří.
Jo? A to je co?
Bolest? Atrofie? Nemoc?
Ano. Ano.
To všechno.
A možnost rozloučit se.
Držte se herectví.
No...
Tohle jsem ještě nikomu neřekla.
Netýká se to dopisů, ani andělů ani ničeho takového,
ale pro mě je to velmi důležité.
Připravovali Olivii,
aby se rozloučila.
Můj muž se snažil uklidnit na parkovišti mou matku,
protože se zhroutila.
Takže jsem byla sama
a seděla jsem v čekárně
v nemocnici Maimonides.
Vedle mě seděla nějaká žena.
Zeptala se, kdo mi umírá.
Řekla jsem jí to.
Podívala se na mě a řekla:
"Hlavně buďte otevřená
kráse života."
Řekla to tak obyčejně.
Ve vedlejší místnosti
mou šestiletou dceru odpojovali od přístrojů.
A tahle žena řekne "krása života".
Lidé v takové chvíli nevědí, co mají říct.
Ne,
ona to věděla.
Akorát jsem to v tu chvíli nepochopila.
Ona to neřekla z lítosti nebo že by se cítila trapně.
Byla to zkušenost.
Asi o rok později
se se mnou začalo něco dít.
Někam jsem šla nebo jela metrem, to je jedno,
a najednou jsem začala brečet.
Ale ty slzy nepatřily Olivii.
Tyhle slzy se zrodily z něčeho jiného,
z hlubokého propojení se vším.
A já jsem si uvědomila,
že to byla krása života.
No...
Nic takového jako krása života není.
Ale je, Howarde.
Opravdu je.
Nevrátí ji to zpátky.
A nikdy nebude možné
se s tím smířit.
Ale přísahám,
že to existuje.
Dobře.
Musíš s nimi mluvit, Howarde.
Hele...
Díky za tu historku,
ale já žádnou "krásu života" necítím.
To je mi fuk!
Můžeš na ně ječet,
hádej se s nimi, konfrontuj se s nimi.
Prostě nebuď netečný.
Myslím, že to byla chyba.
-Ahoj. -Ahoj.
Co tady děláš?
Brigitte mi řekla, že tě tady najdu.
No jistě.
Můžeme spolu 15 minut mluvit?
Já pracuju, mám zkoušku.
-Tady taky zkoušíš? -Jo.
Na kolika projektech najednou pracuješ?
Teď na třech.
-Na třech... Páni, jsi vytížená. -Jo.
Kam tam vmáčkneme rande s večeří?
White...
Ne, poslouchej mě... Vážně.
Prosím tě,
aby sis rozmyslela, co jsi včera řekla.
Potřebujeme tě ještě jednou.
Potřebujeme ještě jeden výstup.
Skončila jsem.
Amy, co bys...
Co mám říct? Co bys...
Dám ti 100 tisíc. Ne 20, ale 100.
Nemáš 100 tisíc.
Máš pravdu. Žiju s matkou.
Ale tohle vyjde a až to vyjde, budu mít mnohem víc.
A dám ti milion.
-Já nechci tvoje peníze. -Dám ti ho.
Nechci tvoje peníze.
Nikdy jsem tvoje peníze nechtěla.
Co mám říct, abych tě přesvědčil?
Protože v sázce je mnohem víc, než si vůbec umíš představit.
Máš dceru, viď?
Jo.
Mluvili jsme o ní?
Řekni mi, jaké to bylo, když se narodila.
Co?
Jak ses cítil?
Hrozně.
Bylo mi hrozně. Strašně jsem se bál.
Ale pak mi ji dali
a najednou mnou projel ten nejúžasnější pocit.
Nemůžu...
Co? Dořekni to.
Zní to... Je to pitomý.
Nezní to pitomě. Tak abys věděl,
tohle je poprvé, co mě na tobě něco přitahuje.
-Vážně? -Jo.
Podíval jsem se na ni
a uvědomil si, že necítím lásku.
Najednou jsem byl láska.
Jenže teď se mnou nemluví.
Dává mi za vinu rozvod, tak je na mě naštvaná.
A...
Já si to zasloužím.
Na něčem se dohodneme.
Když se tímhle
upřímným a agresivním odhodláním
a neuvěřitelnou otevřeností
pokusíš zase svou dceru získat,
tak to udělám.
Platí.
Copak ty to necítíš?
Páni... Pusť mi ruku.
Ale cítíš to, viď? Cítíš to?
-To jiskření. Bylo to tam. -Sbohem, White.
VÝHRADNÍ A DŮVĚRNÁ KOMUNIKACE MEZI ADVOKÁTEM A KLIENTEM
JE NEZBYTNÉ, ABYCHOM SPOLU HOVOŘILI O DOHODĚ S OMNICOMEM.
JESTLI NA TO NEBUDEŠ REAGOVAT, RADA ZAČNE ZVAŽOVAT TVOU KOMPETENCI.
Hej! Jak se vede?
-Co? -Chceš mi něco říct?
Chceš mi něco říct?
Jo, chci ti toho říct spoustu.
Tak to řekni. Řekni to!
Vidíš? Zase marníš čas.
Vidíš? Dal jsem ti dar a ty jím mrháš!
Mně je čas ukradený.
Je to jako být odsouzený do vězení!
Já tvůj dar nechci!
Protože jí jsi čas vzal.
VÝCHOD
Ale ne.
Přišla sis mě vzít?
Ne, Howarde. Jen s tebou pojedu metrem.
Dobře.
Takže...
V lůně jsou dvojčata, chlapec a dívka.
Vyprávíš vtip?
Ne, je to příběh.
Ta dvojčata jsou šťastná.
Jsou zdravá, je jim teplo, cítí bezpečí.
Ale mají čím dál méně prostoru
a uvědomí si, že to tak nemůže být věčně.
Začnou přemýšlet:
"Co bude dál?
Co když je tam zima nebo budeme osamělí?
Co když nebudeme spolu?
Co když tam vůbec nic není?"
Pak se holčička podívá na pupečník.
Ten pupečník je krmil a živil.
Pupečník, který ani nedokážou pochopit,
by mohl být k něčemu připojený.
Ona říká:
"Nemáme žádný důkaz.
Máme jen tohle."
Ne.
Páni, to bylo hluboký.
Takže je to jako život po narození.
V tom je naděje.
Tak jo, co chceš?
Proč jsi tady?
Všechny tvoje otřepané fráze už jsem slyšel.
Znám je.
"Je na lepším místě."
"Všechno je součástí Božího plánu."
To jsem taky slyšel. Jo, a tohle je moje oblíbené:
"Bůh shlédl dolů a viděl tu nejkrásnější růži,
tak krásnou, že ji utrhl,
aby ji měl v nebi sám pro sebe."
A pak tady máme vědu, biocentrismus.
Všichni žijeme a umíráme v nekonečném vesmíru,
všichni najednou.
A pak náboženství: křesťané a jejich spasení,
buddhisté a jejich samsára a hinduisté a jejich 41. svátost.
A nezapomínejme na poezii.
Poezie...
"Umřít je jiné, než si všichni mysleli,
a šťastnější."
Whitman.
A: "Běsni jen,
běsni jen dál, protiv soumraku.
Moudří dají za pravdu temnu, bez nároku."
Thomas. A taky:
Pádluj s loďkou svou, ať proud tě nese jen,
radostně se ubírej,
život je jen sen.
Chápu to.
Chápu to!
Všechno to v kostce říká,
že jsi přirozená součást života, že tě nemáme nenávidět,
že se tě nemáme bát.
Že bychom tě měli přijmout. Je to tak?
Chápu to. Jenže...
Je to jen snůška intelektuálských keců,
protože ona tu není a nedrží mě za ruku.
Ach, Pane, jak nádherné město...
Dvanáct bran k městu,
aleluja...
Amen, amen.
Kdo jsou ty děti
do bílé oblečené...
Ahoj, Howarde.
Budeš zase brečet?
Nelíbí se ti, když jsem smutná?
-Nejsi snad vždycky smutná? -Ne.
Můžu být, jaká chceš. Můžu být šťastná.
Můžu být nečekaná a nevypočitatelná
a sexy a hřejivá a záhadná a...
Můžu být domov.
Můžu být domov, Howarde, vzpomínáš?
Pamatuješ si mě?
Hele, ty kecy o prolínání se životem si nech pro někoho jiného.
To nejsou kecy.
Já vím, že mi nevěříš, ale musíš mi věřit.
Věřit ti?
-Věřit ti? -Ano!
Já jsem ti věřil!
A ty jsi mě zradila!
Viděl jsem tě každý den v jejích očích,
slyšel jsem tě v jejím hlase, když se smála,
a cítil jsem tě v sobě, když mi říkala "tati".
A ty jsi mě zradila!
Zlomilas mi srdce.
Ne.
To všechno jsem.
Jsem temnota a světlo, jsem slunce a bouře.
Ano, máš pravdu, byla jsem v jejím smíchu,
ale jsem taky tady ve tvé bolesti.
Já jsem smysl všeho.
Já jsem to jediné "proč".
Nezkoušej žít beze mě, Howarde.
Nedělej to, prosím.
Dohoda s Omnicomem je skoro hotová.
A co Howard?
Vědí o jeho stavu,
ale přesto musíme dokázat, že Howardova schopnost hlasovat
je diskutabilní.
Nemůžu uvěřit, že to došlo takhle daleko.
Tak tomu věř.
Na čtvrtek máme naplánovanou schůzku s radou ohledně kompetence.
Chceme ti dát šanci to vysvětlit.
Howarde, co vlastně na tom videu děláš?
Mně je čas ukradený.
Je to jako být odsouzený do vězení!
Já tvůj dar nechci!
Co to děláš, Howarde?
Protože jí jsi čas vzal.
Howarde?
Budeš zase brečet?
Nejsi snad vždycky smutná?
A co tady?
Hele, ty kecy o prolínání se životem si nech pro někoho jiného.
Věřit ti?
Já jsem ti věřil!
Dal jsem ti všechno
a ty jsi mě zradila!
Viděl jsem tě každý den
v jejích očích
a slyšel jsem tě
v jejím hlase, když se smála.
-A cítil jsem tě v sobě, -Howarde?
když mi říkala "tati".
Howarde?
Zlomila jsi mi srdce.
Howarde, musíš mi odpovědět. Na koho to křičíš?
Všechny tvoje otřepané fráze už jsem slyšel. Znám je.
To není "někdo".
-"Všechno je to součástí Božího plánu." -Jak prosím?
Já vím.
Howarde? Říkal jsi něco?
Nemluvím s lidmi.
To je zřejmé. A s kým to mluvíš?
Howarde, s kým to mluvíš?
To stačí. To stačí.
Děkuju.
Myslím, že to všichni chápeme.
Vypněte to.
Najali jste někoho, aby mě sledoval
a natáčel?
To nebyl původní záměr.
Ne, udělali jsme to.
Jo, udělali.
Udělali jsme toho mnohem víc, Howarde.
Howarde, nezlob se.
Měli jsme pocit...
Nevěděli jsme, co dělat.
-Claire... -Já už nemůžu.
Já už nemůžu, White.
Víš, já jsem...
Nevěřila jsem, že to bude fungovat.
-Vážně... -Claire, Claire! Claire...
Strašně mě to mrzí.
-Dobře... -Howarde...
Zjevně na tom nejsem duševně nejlíp.
To možná nejsme nikdo.
Myslíte, že jsem si ničeho nevšiml?
Claire...
Celý svůj život jsi věnovala téhle agentuře.
Udělala jsi z nás svou rodinu
a přitom bys měla založit svou vlastní.
Doslova ses tu ubíjela, abys mě zastoupila
a já jsem ti za to vděčný.
Děkuju.
A ty, Simone...
Hrozně se snažíš to přede všemi skrýt,
ale já znám tvou minulost.
A předpokládám, že už tak nemožnou situaci
jsem ještě zhoršil.
Slibuju ti,
že dokud jsem tady,
bude o tvou rodinu postaráno.
Děkuju.
White...
Jsi můj nejlepší kamarád.
Ale strašně jsi mě zklamal.
Ne tímhle, to ne.
Tímhle ne.
Nepotřebuješ její svolení
být jejím tátou.
Allison je to nejlepší, co na světě máš
a zítřek ti nikdo nezaručí.
Rozumíš mi?
Udělali jste správnou věc.
Chci, aby naše agentura přežila.
Něco by mělo.
Dobře.
Teď to podepíšu.
Tvůj souhlas s prodejem.
A to další?
Šestkrát jsi volal, abych to podepsal.
Předpokládám, že to máš s sebou.
Je mi to moc líto, Howarde.
Tohle je správné.
Opravdu je to správné.
Můžu...
Co byl ten druhý dokument?
Howard nechal část svého podílu napsat na svou dceru.
Tohle je právní doklad, že už tu s námi není.
Potřebuju panáka.
Jsi v pořádku?
"Říká se, že čas v Nebi
se dá přirovnat
tady na Zemi
k mrknutí oka.
Občas si představuju, jak Adam běží
nádhernou rozkvetlou divokou loukou."
VYBERTE SI DÁRCE SPERMATU
"Je tak šťastný,
zcela zabraný do toho, co dělá.
Pak se ale ohlédne,
jak to dělával, když mi někdy utekl
na letišti nebo třeba v obchodě.
A usměje se."
Kristepane...
"Protože jeho mrknutí byl zbytek mého života
a já jsem hned za ním."
To je první verze.
Je to nádherné.
Opravdu nádherné.
Chtěl by ještě někdo něco říct?
Tak to je asi pro dnešek všechno.
Děkuju.
Pardon, pardon.
Čau!
Nemůžu uvěřit, žes mě donutil jet do téhle čtvrti
s 20 tisíci v kabelce.
Co s tím uděláš?
Měl by sis zaplatit hereckou školu. Jsi vážně dobrý.
Nakoupím za to pořádný drogy.
Anebo to.
Jo.
Jednou budeš skvělá máma.
Jo?
No, to je už teď do značné míry ve hvězdách.
Rozhodla jsem se vykašlat na vědu
a zdá se, že mi vypršel čas.
Na 187. byl drogový dealer, který mi dal Konec civilizace.
Ta knížka změnila hodiny ve vteřiny.
To byl můj táta.
A pak tady byla jedna bezďačka, co bydlela pod mostem v University Heights.
Jmenovala se Flora.
Byla to fakt magorka, ale vyprávěla mi úžasný příběhy.
To byla moje máma.
Víš, Claire,
tvoje děti nemusí z tvýho lůna vyjít.
Můžou se s tebou prolnout.
Já bych tu bitvu s časem ještě nevzdával.
Myslela jsem, že čas není lineární.
Myslela jsem, že je to jen iluze.
Třeba to byly jen kecy, Claire.
Třeba to byla jen součást hry.
-Ahoj, Allison. -Pojďte...
No tak, Allison!
Přijdu za vámi.
Nechci s tebou mluvit a ty to víš.
Nech mě být.
Ne, nenechám tě být.
-Ne? -Ne.
Já vím, že se na mě zlobíš a to je v pořádku.
S tím se srovnám. Ale musíme o tom mluvit,
protože to se v rodině dělá.
Takže sem budu chodit každý den
a ztrapňovat tě před tvými kamarády, dokud se mnou nebudeš mluvit.
Takže mě budeš pronásledovat?
No... Vlastně jo.
Co když seženu soudní zákaz?
No, myslím, že to se ti nepovede.
Řeknu mámě, aby ho zaplatila.
Jen pro tvou informaci, to je zadarmo.
Tak za to budeš platit ty.
Já tě opravdu miluju.
Podle mámy jsi vrah toho slova.
To neplatí, když to říkám tobě.
Hele...
Nemůžu tě vzít letadlem na oběd do Maineu
ani tě nechat vyzvednout teslou
a vzít tě na brigádu k Anně Wintourové,
nebo co se v týhle zatracený čtvrti dělá.
Ale myslím, že spolu můžeme sedět v parku,
vyprávět si vtipy a moc si to užít.
Nemůžu uvěřit, že mě budeš pronásledovat.
Ale...
Jen abys věděl, zítra máme jen dopoledne.
Tak to určitě přijdu.
Zdravím.
Tady to je.
Tak dlouho jsem čekala na tuhle chvíli,
až mě někdo ocení - a tohle bylo ono.
Jediný divák,
všechno tajně, žádný potlesk.
Řekl jsem to ženě.
A co ona?
Věděla to.
Připravuje se na to.
Víte, když jsem byl mladší, říkal jsem si:
Vážně by ses chtěl dožít stovky?
Být scvrklý jako rozinka?
A odpověď na to teď zní
ano.
Protože mému synovi by bylo 70,
jeho synovi by bylo 40
a jeho synovi by bylo 10.
A já bych byl "někdo".
Děda.
To by se mi líbilo.
Tak se měj, dědo.
Škoda, že asi neuvidím tu vaši hru.
Po tom všem je ta hra mrtvý projekt.
Ale kdo ví...
Když se na to díváte správně, tak vlastně nic není mrtvé.
Ahoj.
Je Štědrý večer.
A ty jsi sama.
Z vlastní vůle.
Můžu to narušit?
NEJLEPŠÍ MÁMA NA SVĚTĚ
Plakala jsi.
Dívala jsem se na video mojí dcery.
Jak tancuje se svým tátou.
Můžu ti to pustit, Howarde?
Moje dcera se jmenovala Olivia.
Měla vzácnou formu rakoviny mozku
známou jako multiformní glioblastom,
nebo zkráceně GBM.
Bylo jí šest let.
Jak se jmenovala tvoje dcera, Howarde?
"Kéž bychom se zase mohli neznat."
Jak se jmenovala tvoje dcera, Howarde?
Já nemůžu.
Roztoč mě rychleji!
Rychleji, tati! Rychleji!
Howarde...
Připadám si jako pták!
Řekni její jméno.
Jak se jmenovala?
Olivia.
Jmenovala se Olivia.
Jak umřela?
Měla vzácnou formu rakoviny
nazvanou multiformní glioblastom,
nebo zkráceně GBM.
Bylo jí teprve šest let.
Jmenovala se Olivia.
Měla vzácnou formu rakoviny nazvanou multiformní glioblastom,
nebo zkráceně GBM.
Bylo jí teprve šest let.
Naše holčička se jmenovala Olivia.
Bylo jí teprve šest let.
Co to tady vyvádíte?
Připravená?
Teď!
Teď musíme začít zase od začátku.
Připravená?
Začneme zase od začátku.
Umírá vám někdo?
Co prosím?
Kdo vám umírá?
Dcera.
Hlavně buďte otevřená kráse života.
COLLATERAL BEAUTY: DRUHÁ ŠANCE
Překlad: Kateřina Hámová