Tak, tak, men det er takket være jeres store indsats
at Yardsham Inlet har haft sit bedste år i bureauets historie.
Før vi lader succesen stige os til hovedet
ville vi lige samle jer, så vi kunne genopfriske vores værdier.
Og det vil jeg overlade
SKØNHEDEN I ALTING
til vores egen filosofiske produktpoet
brand-banditten, guruen, reklamebranchens skræk.
Min partner og bedre halvdel, Howard Inlet.
Elsker dig.
Hvad er dit "hvorfor"?
Hvorfor stod du op i morges?
Hvorfor spiste du det, du spiste? Hvorfor tog det tøj på?
Hvorfor tog du herhen?
Ud over at jeg ville fyre dig og ansætte en anden, hvis du blev væk.
Nej, jeg taler om det store "hvorfor".
Vi er her ikke bare for at sælge en masse bras.
Vi er her for at blive knyttet sammen.
Livet handler om mennesker.
Reklamebranchen skal fremhæve
hvordan vores produkter og ydelser giver bedre livskvalitet.
Hvordan gør vi så det?
Kærlighed.
Tid.
Død.
De tre abstraktioner knytter hvert eneste menneske på Jorden sammen.
Alt det, vi begærer, alt det, vi er bange for ikke at få
alt det, vi ender med at købe, bunder i
at vi længes efter kærlighed
vi ville ønske, vi havde mere tid
og vi frygter døden.
Kærlighed.
Tid.
Død.
Der begynder vi.
TRE ÅR SENERE
Hvor lang tid brugte han på den?
-Fem dage. -Imponerende.
-Måske er han vendt tilbage for tidligt. -Nul!
Han har været zombie i et halvt år. Det holder ikke.
Især ikke, fordi vi bliver fyret af Danworth Financial.
-Det er da løgn! -Hvad?
-Jeg talte med dem så sent som i går. -Alle har prøvet at redde den kunde.
-Men de er her kun på grund af Howard. -Det gælder halvdelen af vores kunder.
-Det er en katastrofe. -Ikke endnu.
Omnicom byder 17 dollars aktien for os, men de vil have svar inden nytår.
Vores aktie er ikke engang 14 dollars værd
hvis min partner tager orlov for at blive dominomester i Gakkelakby.
-Nu er du led, Whit. -Jeg har da ret.
Du skal lukke den handel med Omnicom.
Gid jeg kunne, men Howard har stemmeflerhed.
Jeg tager mig af Howard. Få papirerne i orden, Simon.
Hvorfor var det, at Howard fik 60 % af de stemmeberettigede aktier og du kun 40 %?
Fordi min skilsmisse kostede kassen
og Howard var så sød at købe nogle af mine.
Så hvis du ikke havde dusket en ung tekstforfatter, ville alt være godt?
Det er forkert og uretfærdigt at give mig hele skylden.
Men det er jo sådan, det er.
Åh, elsker du ikke bare den duft?
Stop. Luk øjnene.
Tag en dyb indånding.
Minder det dig ikke om din barndom?
Claire, kom her.
Der er noget, du skal vide.
Hvad?
Jeg har iværksat noget, som du bør vide.
-Hvad har du gjort? -Jeg har hyret en.
Har du hyret en?
Eloise fandt ud af, jeg var utro
ved hjælp af en privatdetektiv, der hedder Sally Price.
Hun ligner en mormon-mormor, og derfor vækker hun ikke opsigt.
Har du hyret hende, der var skyld i din skilsmisse?
Nej, jeg var skyld i min skilsmisse. Sally Price dokumenterede det bare.
Gud, hvor var det indsigtsfuldt.
Jeg kan godt være dyb. Det ved du.
Hvorfor har du hyret mormon-mormor?
Vi bliver nødt til at dokumentere Howards tilstand.
Vi må bevise, at han er ude af stand til at bruge sin stemmeflerhed.
Nej, vi er da ikke så langt ude
at vi vil behandle en ven sådan.
Det er ikke, at han ikke vil sælge. Han vil ikke engang diskutere det.
Jeg har prøvet at snakke med ham og nå ind til ham
men det er, som om han er et helt andet sted.
-Hans datter er død. -Det er to år siden, Claire.
Vi risikerer at miste alt, Claire. Vi er ikke unge længere.
Kan du se mig i øjnene og sige, at du vil lade ti års slid smuldre væk?
-Er hun en god privatdetektiv? -Hun afslørede, at jeg var utro.
-Det kunne Oscar have gjort. -Hvem fanden er Oscar?
-Min søn. -Nå, dén Oscar.
Privatdetektiven finder jo ikke beviser for moralsk fordærv.
Ikke når det gælder Howard
men hvis vi kan så tvivl om hans handleevne
så er den hjemme.
Vi har simpelthen ikke noget valg. Han plagede krisepsykologen i et halvt år.
Han sked højt og flot på den shaman, vi fik fløjet ind fra Peru
og vores intervention gik helt skævt.
Jeg synes bare...
Altså... Det føles bare ikke rigtigt.
Nej, men når noget begynder med, at en seksårig dør
er der ingenting, der føles rigtigt.
-Han skriver breve. -Breve? Hvad for nogle breve?
Det er meget besynderligt.
-Har du fået fat i brevene? -Hvordan?
Det kostede 800 dollars at få lavet den her
og det er altså strafbart at stjæle post fra en postkasse.
-Læg den... -Ja.
-Tre breve. -Til hvem?
-Ikke "hvem". -Howard skriver ikke breve til mennesker.
-Han skriver til ting. -Hvad for nogle ting?
Tiden.
Kærligheden.
Døden.
-De tre abstraktioner. -"Tid."
"Man siger, du læger alle sår
men ikke, at du ødelægger alt det gode i verden."
"At du forvandler skønhed til aske."
"For mig er du bare forstenet træ."
"Du er dødt væv, der ikke vil gå i forrådnelse. Du er ingenting."
-Det kan vi ikke bruge til noget. -Nej.
Børn skriver til julemanden, men det gør dem ikke skøre.
Nej, det her er terapeutisk.
-Hvor er det sørgeligt. -Ja. Ellers noget?
Efter arbejde tager han som regel hen i en lille hundepark i Brooklyn
selv om han ikke har en hund. Han sidder der bare i timevis.
Skriver han breve til hundene?
-Mener du det der? -Så ville vi kunne lukke ham helt ned.
-Gør han? -Det ser ikke sådan ud.
-Og ellers? -Så bliver han hjemme resten af dagen.
Han går hverken på nettet, ser tv eller bruger sin mobil.
"Du er dødt væv, der ikke vil gå i forrådnelse."
Howard?
Det er Claire.
Jeg har mad med fra biksen henne ad vejen.
De der rejer, du godt kan lide.
Jeg stiller det her, hvis nu du ikke har spist.
Han spiser altså ikke din mad.
-Det beklager jeg. -Og han er bagud med huslejen igen.
Han lukker ikke op og tager ikke telefonen.
Han har ikke telefon længere.
Hvor meget skylder han? Så skriver jeg en check.
Hvis du vil.
Og hvis du ikke selv skal have rejerne...
Aspargesbroccolien i sidste uge var rigtig lækker.
Der kommer han.
Hvor er dine ting?
Jeg ville sms'e, men mor sagde, jeg skulle ringe.
Sms'e om hvad? Barry sagde, jeg selv skulle sige det.
Er Barry nu blevet livsvejleder? Hvad er det, du vil sige?
Jeg tager ikke med dig. Jeg tager med Barry og mor til Bahamas.
Vent nu lige lidt.
Hej.
Davs.
Må jeg lige få fem minutter i fred, så jeg kan snakke med min datter?
Tak.
Skat, jeg har planlagt en hel masse. Jeg har købt juletræ.
-Nederen for dig. -Jeg har billetter til "Hamilton".
-Nederen for "Hamilton". -De var svære at få.
-Jeg har allerede set den. -Nå, sammen med mor og Barry?
-Og Odell Beckham Jr. -Og Odell Beckham?
Ja. Han og Barry er venner.
Hvorfor?
Hvorfor vil du ikke holde jul med mig? Jeg savner dig.
Fordi jeg hader dig. Fordi du er en klakør.
Fordi du knuste mors hjerte.
-Flanør. -Hvad?
Det hedder flanør, ikke klakør. Der er en nuanceforskel.
Ja, det ved du jo alt om.
Jeg gik med til at sige det til dig selv, og det har jeg gjort nu.
Jamen så god jul da.
Vent.
Skal vi lige vende et par ting?
Cavaliers er i byen. Det store juleopgør i Madison Square Garden.
Jeg giver aldrig din plads væk. Jeg tager alene til kamp.
Vil du ikke med? Vi behøver ikke snakke sammen eller kigge på hinanden.
Vi kan bare gøre ligesom nu og se kampen. Ligesom i gamle dage.
Og dernæst: Vi mister Danworth, for de var din kunde
og nu føler de sig ikke elskede. Så de ryger.
Men hul i det
for Omnicom vil give 17 dollars aktien for os.
Vil du ikke nok overveje det? For... ja.
Vi bevarer den kreative kontrol, og alle beholder deres job
og det betyder noget for dig, for du elsker jo de her folk.
Tak for snakken.
FIND DIN SÆDDONOR SE STAMTRÆET VOKSE
BABYGALLERI
-Beijing-drengene er kommet. -Ingen gider drikke kineserkaffe.
-Jamen vi sælger det. -Manchurisk macchiato, mums.
-Hvad er de til prøve på? -Krydstogtet.
-Se, dét sælger. -"Skift ham, find livet."
Nej, det er: "Du finder livet, når du skifter ham."
-Gør det nogen forskel? -Ja, for jeg har skrevet det.
-Min version er bedre. -Hvorfor det?
Hvordan er det nu, din er? "Du finder livet, når du skifter ham."
Det rammer heroppe.
"Skift ham, find livet."
Det rammer lige her.
Ja, det gør det faktisk. Ja, ikke?
-Du må godt planke den. -Vent lidt.
Frankel? "Skift ham, find livet."
"Skift ham, find livet." Er alle med?
Hun forbedrede den.
Hallo!
Nej, nej!
"Du taler til mig, som om det ikke var mine lunger, der pustede liv i dig."
Du kommer for sent.
Som om det ikke var min hjernes gnist, der gav det liv mening.
Du bevæger tungen, ytrer stavelser og foregiver følelser.
-Men du trækker ikke vejret. -Gnist, siger du?
Meget morsomt. Du vil jo ikke kendes ved vores fælles gnist.
"En gnist, der er mere sol end den kolde ild, der er din.
"Og mig kalder du en flygtig sindssyge.
"En ondsindet sjæl.
"Så bed da om lov til at se mig
"en sidste gang."
Hallo?
Hej. Undskyld
men jeg forvildede mig herind og fik lige det sidste med.
Det var altså virkelig smukt.
-Hvad er det? -Bare noget, vi brygger sammen.
Jeg elsker at gå i teateret. Hvornår har I premiere? Jeg kommer.
Vi skal først have skaffet pengene.
-Er du rig? -Fraskilt.
-Du fulgte efter mig fra bureauet. -Ja, det gjorde jeg nemlig.
Du var nær sluppet fra mig, men din røde hue viste vej.
Nu taler jeg bare frit fra leveren, og det lyder måske tosset
men jeg er ved at lukke en vigtig handel
og hvis det lykkes, kan jeg godt hjælpe jer.
-Nej, hvor ville det være skønt. -Ja, herligt.
Du hjalp mig før, så du skulle tage at komme med tilbage til castingen.
Jeg ved ikke engang, hvad du hedder.
-Amy. -Amy.
Okay. Nå, men jeg vender tilbage, Amy.
Jeg vender tilbage, hvis altså...
Jeg stod på scenen! Jeg vender tilbage.
I er gode.
Godt klaret.
Nabolejligheden står tom
men hverken ham henne ad gangen eller receptionisten har hørt noget.
-Er der nu også en "CSI: Cleveland"? -Det er en ny serie.
Varulvene mødes ude på gaden
hele natten lang.
Ja, jeg har godt hørt dem.
Jeg tror, de skal vælge en ny leder af syndikatet.
Men jeg er ven med en vaskebjørn fra aktionsstyrken.
Han har gemt en mikrofon i skraldespanden
så vi optager deres samtale og knalder dem for organiseret kriminalitet.
Det har jeg ikke forstand på.
Jeg er din søn.
Det ved jeg da godt.
Godt.
Øjeblik.
Det her lyder tosset
men vi er desperate, så lad mig tale ud.
Min mor er blevet bims af den blodprop.
Jeg har prøvet at tale hende til fornuft, når hun bliver for tosset
men hun blev bare ked af det, og det tog ret hårdt på mig.
Så var der en, der gav mig et godt råd.
"Måske skulle du lade være med at pådutte hende din virkelighed
og træde ind i hendes virkelighed."
-Har du råd til at gå til psykolog? -Nej, det var en Uber-chauffør.
Og han havde helt ret.
Da jeg begyndte på det, blev alting meget nemmere.
Vores liv er blevet ren improteater.
Hun fyrer de vildeste ting af, og jeg svarer i samme ånd
og hun er overlykkelig, og jeg morer mig faktisk.
Og det gav mig en idé.
Da jeg arbejdede for FBW, skulle jeg markedsføre en psykostimulans.
De valgte en røvsyg reklame, men jeg beholdt det latinamerikanske marked.
Se her. Læreren er helt oppe at køre:
"I snakker altid! I hører ikke efter!" Og så kommer uhyret.
"Sådan behøver det ikke være." Læreren: "Hvem er du?"
Uhyret: "Jeg er din vrede, mand." Læreren: "Jeg hader dig. Du styrer alt."
Vreden siger: "Det er der en løsning på."
"Docotrin. Vink farvel til din vrede."
Er I med?
-Ikke rigtig. -Så hør her.
Vi kan ikke få Howard til at forholde sig til virkeligheden.
Han skriver breve til abstraktioner, og det er helt sort, men han gør det.
Lad os træde ind i hans virkelighed og få abstraktionerne til at svare ham.
Jeg er slet ikke med.
Hvad nu, hvis Kærligheden, Tiden og Døden viser sig for ham
og besvarer hans breve?
Hvordan får vi Tiden, Kærligheden og Døden til at vise sig for ham?
Skuespillere.
Vi hyrer skuespillere til at spille Kærligheden, Døden og Tiden.
De opsøger Howard og går til ham.
Skal vi gaslyse jeres chef?
-Hvad? -"Gaslys", du ved nok.
Skuespillet og senere filmen "Gaslys". Vorherre bevares.
Er alle holdt op med at se noget, der varer længere end otte sekunder?
Hun spørger, om vi skal få ham til at tro, han er blevet sindssyg.
Nej, nej, vi skal ikke få Howard til at tro, han er blevet sindssyg.
Howard er psykisk ustabil, og det er vi godt klar over.
Vi vil gerne fremhæve det, så andre også kan se det.
Vi skal altså udspille jeres intervention
og til gengæld finansierer I så vores skuespil.
Nemlig. Ja, vi finansierer jeres...
Det ligner godt nok et lagerrum.
-Nå, hvad siger vi til det? -Nej. Nej, nej...
Hør nu her. Vi forlanger 15.000 dollars hver...
-15.000 hver. -I er ikke rigtig kloge.
Vi gør det for 20.000 hver.
Næ! I sagde lige 15.000. Jeg hørte det selv.
-Jeg kan bedre lide 20.000. -Det kan jeg også.
20.000 er ret meget. Jeg regnede med 2000.
-De bor sikkert billigt i Brooklyn... -Du forhandlede prisen rigtig flot ned.
-Det er modbydeligt og helt forkert. -Nej, Amy.
Det er det her, en skuespiller gør.
-Hørte du ikke, han har mistet sit barn? -Jo.
Og derfor søger han svar i kosmos
og vi får lov til at spille kosmos.
Hvorfor er det lige, vi skal udnytte hans smerte?
Så I kan score boksen?
Nej, nej. Du får det til at lyde helt forkert.
-Det er mere indviklet. -Er det dét?
Vi elsker ham. Han er ikke kun vores chef men vores ven.
Howard er en knivskarp, kreativ og karismatisk fyr
der altid har elsket livet, og nu hader han det.
-Skulle det her virkelig hjælpe ham? -Han har mistet sit barn.
Nu er han ligeglad med, om han mister alt andet, og det kan vi ikke lade ske.
Vi vil ruske op i ham.
20.000 er det værd. Jeg betaler det af egen lomme. Slap af.
Hvad er reglerne?
I skal underskrive en fortrolighedsaftale, så I ikke sladrer.
Nej, ikke juraen. Hvilke dramaturgiske regler spiller vi efter?
Kan andre se os, eller er det kun Howard?
-Ja, kan andre se dem, Whit? -Whit?
Kun Howard, vil jeg tro. Det virker nok bedst, ikke?
Vil du tro? Har I tænkt grundigt over det her?
-Ja da, til en vis grad. -Nej, vi har ej. Så klap dog i.
Hvis nu de vil bestille en drink på en bar, hvad gør de så?
-Går Howard tit på bar for tiden? -Eller noget andet så.
-Hvad hvis Howard vil ud at danse? -Godt... Så er det nok.
Vi bestemmer selv, hvornår andre må se os.
-Det er en god idé. -Ja, de er gode. Lad dem styre det.
Videre. Hvad er næste skridt?
Howard har skrevet til Kærligheden, Døden og Tiden.
Nu skal vi så bare have fordelt rollerne.
Casting er altid vigtigt.
Kærligheden.
Døden.
Tiden.
Fedt nok. Hvornår får vi pengene?
"Kære Død, du er omgærdet af så mange myter
volder så meget smerte og vækker så meget frygt."
"Men for mig er du bare en papirtiger."
"Du er en ynkelig og svag mellemledertype
der ikke engang må gennemføre en simpel handel."
Som du kan se, er det ikke ligefrem et fanbrev.
Døden har ikke særlig mange fans.
Jeg fatter ikke hvorfor, for det er da en befrielse.
Er du okay?
Han tager på arbejde og hen i hundeparken.
-Og det er det. -Godt. Jeg opsøger ham.
Jeg er skidesur og siger: "Vi to har et problem."
Nej, lad være med det.
Han kalder mig "træ" og "dødt væv". Han udfordrer mig.
-Hvordan gør han det? -Tiden.
Han udfordrer tiden, og det er jo mig.
Du skal ikke støde Howard fra dig. Er du med?
Brevet består jo kun af ét ord. "Farvel".
Se selv. "Kære Kærlighed. Farvel."
Hvad skal jeg dog sige til ham?
Han siger farvel til kærligheden. Hvad nu, hvis du opsøger ham
og nægter at gå med til det? Så let slipper han ikke af med dig.
Sig...
... at vi ikke selv er herre over, hvem vi elsker, og hvem der elsker os.
Sig, at du er i ham.
Du er i alting, om han vil det eller ej.
Hvis han godtager det
så kan det være, at...
Måske finder han tilbage til sit liv.
De sørger.
Hunde.
De sørger, og de forstår døden fuldt ud.
Du kaldte mig en papirtiger.
I det brev, du skrev til mig. Du sagde, jeg var ynkelig.
Kan du ikke huske det?
Du fablede om mellemledere, en handel og papirtigre.
Howard, altså, det er ikke særlig længe siden.
Hvor har du fundet det?
-Hvem er du? -Hvem skrev du brevet til?
Jeg skrev brevet til døden.
Det er en fornøjelse at træffe dig.
Nej.
Ja, ja, der er masser, der skriver til universet
og kun få får et personligt svar.
Men det får du, for du skal vide, at du tager fejl.
Jeg er ikke bare en svag mellemledertype.
-Det var mig, der afslog handlen. -Jeg gider ikke det her.
Jeg blander mig ikke i dit arbejde, så vær venlig at blande dig uden om mit.
Hvem snakker ham den underlige med?
Tag dig ikke af ham. Han er bare fjollet.
De ser mig først, når deres tid er inde. Bare rolig. Din tid er ikke inde.
Jeg ville bare give dig det her
og rede trådene ud.
Jeg er altså Døden, Howard.
-Han troede fuldt og fast på mig. -Utroligt.
Det var forrygende, for det var helt uden sikkerhedsnet.
Det var Grotowski, ja, ren Stella Adler!
-Tusind tak for muligheden. -Selv tak da.
Han troede på mig, og det havde han også brug for. Det så jeg i hans øjne.
-Hvem var kvinden og den lille dreng? -Privatdetektiven og hendes barnebarn.
-Sagde hun noget om mig? -Hun sagde, du var rigtig god.
Hvordan god? Ligesom kål er godt eller hvad?
Nej, fremragende.
Hun sagde: "Hun gjorde det umulige muligt."
Jeg burde betale jer.
De sagde, at Trevor havde pakket sin lille kuffert
fordi han skulle hjem.
Jeg blev rasende.
Men han sov, så jeg kunne ikke snakke med ham.
Hvordan kan en sygeplejerske love en døende femårig dreng
at han godt må komme hjem?
Han havde næsten ikke flere hvide blodlegemer.
Han var så skrøbelig.
Hvordan kan man være så ond? Hvordan kan man finde på det?
Jeg går helt amok og råber ad personalet for at komme til bunds i det.
Endelig vågner Trevor, og jeg går ind til ham.
Hans lille blå kuffert stod stadig ved siden af sengen.
Så spørger jeg ham:
"Hvem har sagt det til dig, skat?"
"Hvem har sagt, at du godt måtte komme med hjem?"
Ved I, hvad han svarer?
"Ingen, mor."
"Jeg skal ikke hjem til os."
"Jeg skal hjem."
Han døde fire timer efter.
Hej.
Leder du efter støttegruppen Små Vinger?
-Ja. -Hvad hedder du?
-Howard. -Howard.
Kom indenfor og sid ned.
-Har du mistet et barn, Howard? -Ja.
-Dreng eller pige? -En pige.
Hvad hed hun?
Det er helt i orden, Howard.
Du behøver ikke svare.
Du behøver slet ikke sige noget, okay?
Bliv nu.
Vil du ikke nok?
Okay. Tak, fordi du ville dele det med os.
Det sætter vi stor pris på.
Er der andre, der vil sige noget?
Hvorfor valgte du at komme ind i aften?
Jeg har set dig udenfor.
En aften var jeg lige ved at hente dig, men jeg ville ikke blæse dig af pinden.
-Blæse mig af pinden? -Ja.
Du ville ikke lave ged i min jam?
Netop.
Hvad hedder du?
Madeline. Hyggeligt at træffe dig.
Min datter hed Olivia. Hun døde af en sjælden hjernekræftform
der hedder glioblastoma multiforme eller bare gliobastom. Hun var seks år.
Hvad hed din datter, Howard?
Okay.
Du behøver ikke at svare. Jeg vil ikke plage dig.
-Tak. -Var det på grund af julen?
At du kom ind i dag? Der kommer mange nye i juletiden.
-Nej, det var ikke derfor. -Hvorfor kom du så ind i aften?
Jeg ville vel...
Jeg prøver at redde min forstand.
Du har mistet et barn, Howard.
Det står ikke til at redde.
Jeg håber, du kommer igen.
De underskrevne kontrakter og fortrolighedsaftaler.
-Har han sagt noget? -Howard?
-Nej. -Han troede altså på det.
Send hellere mig igen i stedet for Raffi. Han er alt for fremfusende.
Og Amy er alt for følsom. Det bliver svært at overgå mig.
-Men nu har han jo skrevet tre breve. -Døden er meget vigtigere end tiden.
Døden giver tiden værdi.
Måske skulle jeg spille alle rollerne.
Vidste du, at den største kundegruppe nu er nybagte forældre?
Target har en algoritme, der forudser deres kvindelige kunders graviditeter.
Forleden sagde du, du ikke var okay. Er du syg?
Jeg er syg.
Jeg er faktisk ret syg.
Skal du dø?
Alle skal dø.
Ja, men for dig er det nu.
Simon.
Fortæl mig, hvad der er galt.
Hvad der er galt?
Jeg fik et tilbagefald, to uger før min søn blev født.
Det, der er galt, er
at jeg løber en maraton hver dag for at virke sund og rask.
Har du sagt det til nogen?
Nej?
Kun til en emsig skuespillerinde, jeg slet ikke kender.
Hvad er det?
Knoglemarvskræft.
Jeg bekæmpede den som 16-årig og igen som 25-årig.
Men den forsvandt ikke.
Den omgrupperede bare og blev stærkere.
Er krigen så slut?
Ja, krigen er slut.
Har du styr på det praktiske?
Nej, det har jeg ikke. Det er derfor, jeg har hyret jer.
Det er slemt nok at forlade min familie. De skal ikke efterlades uden en klink.
Han troede på mig.
Howard.
Han troede på mig.
Hov, fingrene væk.
Jeg forstår ikke domino. Der følger hverken bræt eller kurv med.
-Jeg tror, du er gået forkert. -Nej, Howard.
Nemlig, ja.
"Tid. Man siger, du læger alle sår
men ikke, at du ødelægger alt det gode i verden."
"At du forvandler skønhed til aske."
Sikke noget pis, Howard.
Hvis Kærligheden skaber, og Døden tilintetgør
så er jeg bare bindeleddet.
Hverken du eller nogen anden forstår Tiden.
Einstein havde fat i noget, da han kaldte mig en illusion.
Howard, du siger sikkert nej
men Oneida Apparel vil godt have dig med til mediemødet.
Undskyld, at jeg bare vader ind.
Spørg hende. Spørg hende nu, om hun kan se mig.
Jeg deltager ikke i mødet.
De insisterede på, at jeg spurgte dig, men de fyrer os nok alligevel.
-Fedt nok. -Ja.
Hej igen.
Du må godt få det tilbage.
Hvorfor skrev du egentlig til mig? Fordi du har brug for mig.
Nej. Jeg har ikke brug for dig.
I er en flok klynkerøve.
"Der er ikke tid nok." "Livet er kort."
"Jeg har fået grå hår." En dag er skidelang.
Jeg er et overflødighedshorn. Jeg er en gave.
Mens du står her og fyrer lort af
giver jeg af min gave, og du spilder den bare. På hvad?
Hvad er det her egentlig?
Jeg burde skrive vrede breve.
-Jeg har aldrig været så led. -Jeg har aldrig været bedre.
Hvad var det, du sagde om Einstein?
Einstein sagde, at tiden var en stædigt vedholdende illusion.
Hvad betyder det?
Tiden går ikke fra januar til december eller fra middag til midnat.
-Det bilder vi os bare ind. -Vrøvl.
Sig det til en, der kommer en time for sent til et bryllup
eller som skal sidde 20 år i fængsel.
Eller en, der løber om kap med sit biologiske ur.
Den her samtale skal vi ikke have. Aldrig nogensinde.
Nå, men jeg ville bare sige, at du var rigtig god.
Det er bare en stædig illusion, Claire. Du har masser af tid.
Du er ni år!
"Du er ni år."
Hej.
Undskyld.
Jeg er virkelig ked af det.
Nej, det er simpelthen løgn! Jeg sidder lige og spiser.
Du sagde farvel og...
... at vi ikke selv er herre over, hvem vi elsker, eller hvem, der elsker os.
Og derfor er du magtesløs over for mig, for jeg er det stof, livet er gjort af.
Jeg er i dig. Jeg er i alting.
Howard
hvis du kan godtage det, så kan det være
at du kan leve igen.
Jeg var elendig. Jeg var flæbende og undskyldende.
-Det kan kærligheden da godt være. -Jeg blev bedre hen ad vejen.
Jeg er sikker på, du var god.
Du er sød.
-Må jeg kysse dig? -Nu skal der ikke gå sex i det.
Jeg kan godt kysse dig, uden at der går sex i det.
Jeg har haft sex, uden at der gik sex i det.
Vær glad for "sød", Whit. Det er en forfremmelse.
"Uimodståelig" ville være en forfremmelse.
-Han tror på det. -Hvor ved du det fra?
Jeg så det i hans øjne.
Skønt, men ingen andre har lagt mærke til det, og det er jo målet.
I skal opsøge ham igen
på åben gade.
-Men denne gang skal I... -Fremprovokere en synlig reaktion.
-Hvorfor det? -Fordi privatdetektiven filmer det.
-Og det skal indgå som bevis. -Det er ligesom at være med i en film.
-Bortset fra at vi redigerer jer ud. -Nej.
-Hvad? -Det er for intenst. Jeg vil ikke.
Amy, det kan aldrig blive for intenst at spille skuespil.
Vil du elskes eller brage igennem?
Det her er ikke Noël Coward. Det er Tjekhov.
Det er modbydeligt.
Du grundlagde da bureauet sammen med ham, ikke, Whit?
Claire, han var din mentor.
Simon, dig gjorde han til partner, selv om han slet ikke behøvede.
Jeg kom vist til at tale over mig.
Det er modbydeligt, og jeg vil ikke være med til det.
Amy. Nej, Amy...
Åh, hun er så lidenskabelig.
Jeg beklager. Hun kommer tilbage, og hvis ikke
så skal jeg nok træde til. Jeg kender alt til kærlighed.
Amy!
Hvad er jeg gået glip af?
Folk, der græd over deres døde børn.
Der er noget, der hedder sorghallucinationer.
Ja.
Jeg har læst om det.
Sagen er den, at jeg ikke kan sove.
Ikke særlig meget. Jeg sover, men...
Jeg sover måske seks-syv timer om ugen.
-Ved eftertanke er det nok derfor. -Hvad?
Jeg fører samtaler.
Altså... Samtaler.
Okay.
Nej, glem det.
-Howard? -Ja.
Vil du føre en samtale med mig?
Ja.
Jeg går ud fra, du hører til de 79 %.
De par, der bliver skilt, efter at de har mistet et barn.
Ja.
Også mig.
Elsker du hende stadig?
Jeg har ikke længere forstand på kærlighed.
-Elsker du stadig ham? -Vores kærlighed er ikke visnet.
Det tror jeg da ikke. Det er bare...
Vi kan...
Den dag, skilsmissen gik igennem, sendte han det her til mig.
"Gid vi kunne blive fremmede for hinanden igen."
Det er vi nu.
Det er det mest romantiske, han nogensinde har gjort.
Så svaret på dit spørgsmål er:
Ja. Jeg elsker ham stadig.
Hvad mente du med, at du fører samtaler?
Hvem fører du samtaler med?
Det er ikke "hvem", men...
-Du tror nok, jeg er vanvittig. -Sig det nu bare.
Må jeg vise dig det?
"Dødt væv, der ikke vil gå i forrådnelse."
Han sad lige her.
En led, lille opblæst nar.
Var han den første, der viste sig?
Nej. Døden viste sig først for mig henne i hundeparken.
Er Døden en kvinde?
Ja. Døden er faktisk en ældre, hvid kvinde.
Hvad gik handlen ud på?
Du sagde, at Døden afslog handlen. Hvad betyder det?
Da det stod klart, at vores...
... min datter skulle dø, så bad jeg.
Ikke til Gud eller universet, men til Døden.
Jeg tilbød en handel. Tag mig i stedet for min datter.
Men hun afslog handlen, så...
Hvem vandt så den omgang? Dig eller kummen?
Kummen er ubesejret.
Beklager. Jeg troede, alle var gået.
Jeg skal bare lukke og slukke. Skal jeg følge dig hjem?
Nej tak. Jeg klarer mig.
-Jeg har googlet dig. -Har du det?
Du kommer fra ingenting.
Du knoklede for at komme på uni.
Du har fundet en vidunderlig hustru, og du er en hengiven far.
Du har klaret dig flot her i livet.
Men du klarer ikke døden særlig flot.
-Fortæller du mig, hvordan jeg skal dø? -Har du fortalt det til din familie?
Du hjælper dem ikke.
-Du nægter dem det, de har krav på. -Og hvad er så det?
Smerte? Atrofi? Sygdom?
Ja.
Alt det og muligheden for at tage afsked.
Hold dig til skuespillet.
Okay. Det her har jeg ikke fortalt nogen.
Der er hverken breve eller engle indblandet
men det betyder noget for mig.
De var ved at forberede Olivia
på afskeden.
Min mand havde travlt med at tage sig af min mor nede på parkeringspladsen
for hun var brudt helt sammen.
Så jeg var alene.
Jeg sad i venteværelset på hospitalet.
Der sad en kvinde ved siden af.
Hun spurgte, hvem jeg snart skulle miste, så det fortalte jeg.
Hun så på mig og sagde:
Husk at lægge mærke
til skønheden i alting.
Hun sagde det helt henkastet.
I værelset ved siden af
slukkede de for min seksårige datters respirator.
Og hende kvinden snakkede om skønheden i alting.
Folk aner bare ikke, hvad de skal sige i den slags stunder.
Jo, det gjorde hun. Jeg forstod det bare ikke der.
Hun sagde det ikke trøstende eller forlegent. Hun talte af erfaring.
Et års tid efter
skete der noget med mig.
Når jeg gik på gaden eller kørte med metroen
brød jeg pludselig ud i gråd.
Men jeg græd ikke over Olivia.
Gråden udsprang af noget helt andet. Det var...
... fordi jeg følte mig stærkt knyttet til alting.
Og så forstod jeg
at det var skønheden i alting.
Jamen...
Der er ikke nogen skønhed i alting.
Jo, Howard. Det er der altså.
Den kan ikke få hende tilbage
og den gør aldrig nogensinde skaden god igen.
Men jeg lover dig, at den findes.
Okay.
-Du må tale med dem, Howard. -Hør her...
Tak for historien, men jeg kan altså ikke få øje på skønheden i alting.
Jeg er ligeglad.
Skæld dem ud.
Prøv at argumentere og udfordre dem. Gå i dialog.
Det her var ikke nogen god idé.
Hej. Hvad laver du her?
-Brigitte sagde, du var her. -Selvfølgelig gjorde hun det.
Har du tid til at snakke lidt?
-Jeg har prøver. -Også her?
-Hvor mange projekter har du gang i? -Tre i øjeblikket.
Hold da op. Hvordan får vi så tid til at gå ud og spise?
-Whit... -Nej, helt ærligt.
Jeg vil gerne bede dig om at tænke dig om en ekstra gang.
Vi har brug for dig en gang til. Bare én scene til.
Jeg er ude.
Hvad kan jeg sige? Hvordan...
-Du får 100.000 dollars. -Så mange penge har du ikke.
Ja, jeg bor hos min mor. Men når det her lykkes, får du en million.
Jeg vil ikke have dine penge.
Jeg har aldrig villet have dem.
Hvordan kan jeg få dig overtalt?
Der står mere på spil, end du aner.
Du har en datter, ikke?
-Jo. -Har vi talt om det?
Fortæl mig om den dag, hun blev født.
-Hvad? -Hvordan var det for dig?
Det var skræmmende. Jeg var skrækslagen.
Men da jeg så fik hende i mine arme
blev jeg overvældet af en helt fantastisk følelse.
Jeg kan ikke...
-Jo, kom nu. -Det lyder bare åndssvagt.
Nej, det gør ej. For første gang er du faktisk en lille smule tiltrækkende.
-Synes du? -Ja.
Da jeg så på hende
gik det op for mig, at jeg ikke følte kærlighed.
Jeg var blevet til kærlighed.
Men nu vil hun ikke snakke med mig.
Hun bebrejder mig skilsmissen, og hun er vred på mig.
Og... det er jeg selv ude om.
Jeg har et tilbud til dig.
Hvis du bruger al din
rent ud sagt aggressive stædighed
og helt mageløse åbenhed
på at forsone dig med din datter
så gør jeg det.
Aftale.
Kan du slet ikke mærke noget?
Giv mig min hånd, tak.
-Du kan da godt mærke gnisten, ikke? -Farvel, Whit.
FORTROLIGT
VI BLIVER NØDT TIL DRØFTE OMNICOM-TILBUDDET.
ELLERS VIL BESTYRELSEN DRAGE DIN HANDLEEVNE I TVIVL.
Hvad så?
-Hvad? -Var der noget?
-Var der noget, du ville sige? -Ja, en hel masse.
Så sig det.
Du spilder tiden. Jeg giver dig en gave, og du spilder den.
Jeg er ligeglad med tiden.
Det er en fængselsdom. Jeg vil ikke have din gave!
For du tog hendes.
Hold nu... Du er ikke kommet efter mig, vel?
Nej, jeg er kommet for at tage toget med dig.
Der er et tvillingepar i maven. En dreng og en pige.
-Er det en vits? -Nej, det er en anekdote.
Tvillingerne har det godt. De er mætte, varme og trygge.
Men pladsen er ved at blive trang, og de ved godt, de ikke kan blive der.
Så tænker de:
"Hvad har vi i vente?"
"Hvad hvis det er koldt og ensomt? Hvad hvis vi bliver adskilt?"
"Hvad hvis der slet ikke er noget?"
Så ser pigen på navlestrengen, der har næret dem.
De kan slet ikke forestille sig, at den er forbundet til noget andet.
Og så siger hun:
"Vi har jo ikke nogen beviser. Vi har kun den her."
Nej, hvor dybsindigt.
Der er liv efter fødslen.
Dét vækker håb.
Hvad vil du egentlig? Hvorfor viser du dig?
Jeg har hørt alle dine klichéer, og jeg har fattet dem.
"Hun er et bedre sted." "Der er en større mening med det hele."
Den har jeg også hørt. Den her er bedst:
"Gud kiggede ned og så en rose så smuk
at han plukkede den for at have den helt for sig selv i Himlen."
Så er der videnskaben og biocentrismen, der mener
at vi alle lever og dør i uendelige universer på en og samme tid.
Og religionen. De kristne med deres frelse
buddhisterne med deres samsara og hinduerne med deres 41. sakramente.
Og glem ikke poesien. Åh, poesien.
"At dø er anderledes, end alle troede, og gunstigere."
Whitman.
"Ras, ras imod lyset, der dør.
Skønt vise mænd til sidst ved, at mørket har ret."
Thomas. Og:
"Ro, ro, ro din båd rask med flodens strøm."
"Frisk og frejdigt, frejdigt og frisk. Livet er blot en drøm."
Jeg har fattet det. Det har jeg.
Moralen med det hele er, at du er en naturlig del af livet
og vi skal hverken hade dig eller frygte dig.
Næ, vi skal vel bare acceptere dig, ikke?
Ja, ja, men ved du hvad?
Det er noget intellektuelt pis.
For hun kan aldrig holde mig i hånden mere.
Hej, Howard.
-Skal du nu flæbe igen? -Kan du ikke lide, jeg er ked af det?
-Er du ikke altid ked af det? -Nej, jeg kan også være glad.
Jeg kan være uventet og uforudsigelig
sexet, varm og gådefuld...
... og det derhjemme.
Jeg kan være det derhjemme. Kan du huske det?
Kan du huske mig?
Gem det der fis med livets stof til en anden.
Jeg ved godt, du ikke tror på mig, men stol nu på mig.
-Skal jeg stole på dig? -Ja.
Jeg stolede på dig engang!
Og du forrådte mig.
Jeg så dig hver dag i hendes øjne.
Jeg hørte dig i hendes stemme, når hun grinede
og jeg kunne mærke dig indeni, når hun kaldte mig far
og du forrådte mig!
Du knuste mit hjerte.
Nej. Jeg er i alting.
Jeg er både mørke og lys, solskin og storm.
Ja, jeg var i hendes latter.
Men jeg er her også nu i din smerte.
Jeg er årsagen til alting.
Jeg er det eneste "hvorfor".
Du skal ikke prøve at leve uden mig, Howard.
Det må du altså ikke.
Aftalen med Omnicom er næsten på plads.
-Hvad med Howard? -De er sat ind i sagerne.
Vi skal stadig bevise, at Howard er ude af stand til at stemme.
-Jeg fatter ikke, det er kommet så vidt. -Fat det.
Vi skal mødes med bestyrelsen på torsdag for at vurdere hans handleevne.
Vi er samlet for at give dig en chance for at forklare det her.
Howard, hvad laver du her?
Jeg er ligeglad med tiden!
Det er en fængselsdom!
Jeg vil ikke have din gave!
Hvad laver du, Howard?
For du tog hendes.
Howard?
Skal du nu flæbe igen? Er du ikke altid ked af det?
Og her?
Gem det der fis med livets stof til en anden.
Skal jeg stole på dig?
Jeg stolede på dig engang!
Jeg betroede dig alt, og du forrådte mig.
Jeg så dig hver dag i hendes øjne.
Og jeg hørte dig i hendes stemme, når hun grinede.
Jeg følte dig indeni, når hun kaldte mig far.
Howard?
Howard, svar mig nu. Hvem råber du ad?
Det er ikke "hvem".
Hvabehar?
-Howard, sagde du noget? -Jeg taler ikke med mennesker.
Nej, det kan jeg godt se. Hvem taler du så med?
-Howard, hvem taler du med? -Det er nok nu.
Tak.
Vi har forstået det. Sluk bare.
Har I fået mig skygget? Og filmet?
-Det var ikke den oprindelige plan. -Ja, det har vi.
Og vi har gjort meget mere end det.
Howard, jeg er bare så ked af det, men vi anede ikke, hvad vi skulle gøre.
-Claire... -Nej, jeg kan ikke mere.
Jeg kan ikke.
-Jeg troede slet ikke, det ville virke. -Claire...
-Jeg er virkelig ked af det. -Ja, ja, fint nok.
Jeg er tydeligvis ikke ved mine fulde fem.
Det er der vist ingen af os, der er.
Tror I ikke, jeg ser det?
Claire, du har viet hele livet til det her bureau.
Du har gjort os til din familie i stedet for at få dig din egen.
Du har knoklet dig halvt ihjel for at lave mit arbejde for mig
og det sætter jeg pris på.
Tak.
Simon...
Du har gjort dit bedste for at skjule det, men jeg kender din historie.
Og jeg gør vist en umulig situation
endnu værre for dig.
Jeg lover, at så længe jeg er her
kommer din familie ikke til at mangle noget.
Tak.
Whit.
Du er min allerbedste ven.
Men du skuffer mig sgu.
Ikke på grund af det her.
Ikke det her.
Du skal ikke have lov af hende
til at være hendes far.
Allison er det bedste, du har
og du ved ikke, hvad morgendagen bringer.
Er du med?
I har gjort det rette.
Vores bureau skal overleve. Noget skal.
Godt...
Nu skal jeg nok skrive under.
Du skal godkende salget.
Og den anden?
Den, du har ringet seks gange om.
Jeg går ud fra, du har den med.
Det gør mig ondt, Howard.
Det er den rette beslutning.
Det er jeg sikker på.
Undskyld, men hvad gik det andet dokument ud på?
Howard havde overdraget nogle af sine aktier til en fond i sin datters navn.
Det er bare et juridisk dokument, der attesterer, at hun ikke er her mere.
Jeg kunne godt drikke noget.
Er du okay?
"Man siger, at tiden i Himlen
blot er et øjeblik
for os her på Jorden."
"Sommetider forestiller jeg mig Adam komme spænende
hen over en smuk blomstereng."
FIND DIN SÆDDONOR
"Han er så glad
og helt opslugt af det, han laver."
"Men så vender han sig om, som han altid gjorde
når han løb i forvejen i lufthavnen eller storcenteret."
"Og så smiler han."
Hold nu op.
"For hans øjeblik var resten af mit liv...
... og jeg er lige i hælene på ham."
Det er kun et udkast.
Det er smukt. Meget smukt.
Er der andre, der vil sige noget?
Jamen så siger jeg tak for i aften.
Tak.
Undskyld.
Tænk, at du tvinger mig herhen
med 20.000 dollars i kontanter. Hvad vil du bruge dem på?
Brug dem på teaterskolen. Du var vildt god.
-Jeg bruger dem nok på stoffer. -Også en mulighed.
Du skal nok blive en god mor.
Tror du? Det kan jeg nok godt skyde en hvid pil efter.
Jeg har valgt videnskaben fra
og så er jeg vist blevet indhentet af tiden.
En dealer henne på 187th Street gav mig engang "Fagre nye verden".
Den bog forvandlede timer til sekunder. Han var min far.
Og så var der en posedame, der boede under broen.
Flora havde knald i låget, men hun fortalte de bedste historier.
Hun var min mor.
Claire
dine børn behøver ikke komme fra dig. De går igennem dig.
Så tro ikke, at kapløbet med tiden er helt overstået endnu.
Jeg troede ikke, tiden var lineær. Jeg troede, tiden var en illusion.
Måske var det bare pis, Claire.
Måske var det bare skuespil.
-Hej, Allison. -Vi smutter.
-Hold nu op, Allison. -Vi mødes derhenne.
Jeg gider ikke snakke med dig. Lad mig være i fred.
Nej, jeg vil ikke lade dig være i fred.
Du er vred på mig, og det er helt fint
men vi bliver nødt til at tale om det, for det gør man, når man er i familie.
Så jeg har tænkt mig at komme hver dag og være pinlig, indtil du taler med mig.
-Har du tænkt dig at stalke mig? -Ja, faktisk.
-Så skaffer jeg et tilhold. -Næppe.
-Jeg får mor til at betale. -Det er gratis, at du ved det.
Så får jeg dig til at betale for det.
Jeg elsker dig.
-Mor siger, du slagter det ord. -Ikke når jeg siger det til dig.
Jeg kan ikke give frokost i Maine
eller køre dig i en Tesla til dit praktikjob hos Anna Wintour
eller hvad fanden I end laver her i kvarteret.
Men vi to kan sætte os i parken og fyre vitser af og have det ret skægt.
Det er så langt ude, at du har tænkt dig at stalke mig.
Men bare så du ved det
så har jeg altså kun en halv skoledag i morgen.
Så ses vi.
Hej.
Værsgo.
Jeg har ventet så længe på at få anerkendelse
og så sker det her for et publikum på én, uden klapsalver.
-Jeg har sagt det til min kone. -Hvordan gik det?
Hun vidste det godt.
Hun er ved at ruste sig til det.
Da jeg var yngre, tænkte jeg altid...
Gider man virkelig blive 100 år og ligne en runken rosin?
Svaret på det nu er ja.
For så ville min søn være 70
hans søn ville være 40, og hans søn ville være 10.
Og jeg ville være den gamle. Bedstefar.
Det kunne jeg godt vænne mig til.
Vi ses, bedstefar.
Gid jeg kunne nå at se stykket.
Næ, stykket er helt dødt nu.
Men man ved aldrig.
Intet dør helt, hvis bare man ser rigtigt på det.
-Hej. -Hej.
Det er juleaften.
-Og du er alene. -Det er selvvalgt.
Må jeg ødelægge det?
VERDENS BEDSTE MOR
Du har grædt.
Jeg har siddet og set en video med min datter.
Hun danser med sin far i den.
Må jeg vise dig den, Howard?
Min datter hed Olivia.
Hun døde af en sjælden hjernekræftform
der hedder glioblastoma multiforme eller bare gliobastom.
Hun var seks år.
Hvad hed din datter, Howard?
"Gid vi kunne være fremmede for hinanden igen."
Hvad hed din datter, Howard?
Jeg kan ikke.
Jeg kan bare ikke.
Snur hurtigere!
Hurtigere, far. Hurtigere!
Howard.
Sig hendes navn.
Hvad hed hun?
Olivia.
Hun hed Olivia.
Hvordan døde hun?
Hun havde en sjælden hjernekræftform
der hedder glioblastoma multiforme
eller bare gliobastom.
Hun var kun seks år.
Hun hed Olivia.
Hun havde en sjælden hjernekræftform, der hedder glioblastoma multiforme
eller bare gliobastom. Hun var kun seks år.
Vores lille skat hed Olivia.
Hun var kun seks år.
Hvad laver I to?
Er du klar? Nu!
Og så kan vi begynde forfra. Klar?
Så begynder vi forfra.
Mister du snart nogen?
Hvabehar?
Hvem skal du miste?
Min datter.
Husk at lægge mærke til skønheden i alting.
SKØNHEDEN I ALTING
Oversat af Helle Schou Kristiansen