Takk. Tusen takk.
Men det er takket være deres innsats at Yardsham Inlet
har fått et historisk godt resultat dette året.
Men før vi lar suksessen gå til hodet på oss,
la oss minne oss selv på grunnprinsippene våre.
Dermed gir jeg ordet til vår veltalende markedsføringsfilosof.
Den opprørske merkevaresjefen. Guruen som sprer frykt på Madison Avenue.
Min partner og bedre halvdel, Howard Inlet.
Glad i deg.
Ja!
Hva er det som driver deg?
Hvorfor sto du opp i morges?
Hvorfor spiser du det du spiser?
Hvorfor går du kledd som du gjør?
Hvorfor er du her nå?
Annet enn at du ville ha mistet jobben hvis du ikke møtte opp.
Ikke det, men den andre drivkraften.
Vi er ikke her bare for å selge greier.
Vi er her
for å skape kontakt.
Livet handler om mennesker.
Reklame handler om å belyse
hvordan varer og tjenester
vil forbedre folks liv.
Men hva bruker vi for å få til det?
Kjærlighet.
Tid.
Død.
Disse tre abstraksjonene forbinder alle mennesker på jorden.
Alt som vi trakter etter,
alt som vi ender med å kjøpe,
skyldes at vi
lengter etter kjærlighet,
ønsker vi hadde mer tid
og vi frykter døden.
Kjærlighet.
Tid.
Død.
La oss begynne med det.
TRE ÅR SENERE
Hvor lang tid tok det å bygge det?
Fem dager.
Det er imponerende.
-Kanskje han kom for tidlig tilbake. -Nei.
Det har gått et halvt år. Det går ikke lenger.
Særlig ikke fordi vi mister Danworth Financial som kunde.
-Tuller du? -Hva sa du nå?
-Jeg snakket med dem i går. -Ja, jeg vet.
-Det kundeforholdet avhenger av Howard. -Halve omsetningen vår også.
-Det er katastrofe. -Ikke ennå.
Omnicom vil kjøpe seg inn til en aksjepris på $ 17.
Våre aksjer er ikke verdt $ 14 hvis min dominogale partner tar et sabbatsår.
-Nå er du grov, Whit. -Det er sant.
-Simon, du dealer med Omnicom. -Howard har aksjemajoriteten.
Jeg tar meg av Howard. Få papirene på plass.
Hvorfor fikk Howard 60 % av de stemmeberettigede aksjene?
Jeg trengte penger til skilsmissen. Howard var grei og kjøpte noen av mine.
Det hadde ikke skjedd hvis du ikke hadde rota med den lille assistenten?
Det er uriktig og urettferdig å gi meg skylda.
Jeg bare påpeker fakta.
Å, lukter ikke det godt?
Vent.
Lukk øynene.
Pust inn.
Minner det deg ikke om barndommen?
Claire, kom hit.
Det er noe jeg må si deg.
Hva er det?
Jeg har gjort noen grep i firmaet som du må få vite om.
Hva da?
-Jeg har ansatt noen. -Hva?
Da Eloise tok meg i å være utro,
brukte hun en privatdetektiv som heter Sally Price.
Hun ser ut som en prektig bestemor som man ikke vil legge merke til.
Har du ansatt damen som er skyld i skilsmissen din?
Jeg forårsaket skilsmissen. Sally Price fremla bare bevis.
Jøss. Nå viser du innsikt.
Jeg er dypere enn man skulle tro.
Men hvorfor har du ansatt denne prektige bestemoren?
Vi må vite hva som skjer med Howard.
Vi må bevise at han ikke er mentalt skikket til å stemme.
Nei, vi er ikke så desperate
at vi må gjøre det mot en venn.
Det er ikke det at han ikke vil selge, han vil ikke engang diskutere emnet.
Jeg prøver å nå inn til ham,
men han er liksom ikke til stede.
Han har mistet et barn.
Det er to år siden, Claire.
Hva skal vi...
Livet vårt er på spill. Vi er ikke unge lenger. Vær ærlig
og si at det er greit at alt du har jobbet for går opp i røyk.
-Er hun god? -Hun tok meg i å være utro.
-Oscar hadde klart det. -Hvem er han?
Sønnen min.
Å, den Oscar.
Denne privatdetektiven vil ikke finne noe som kan kalles moralsk fordervelse.
Ikke om Howard.
Men hvis hun kan reise tvil om hans rettsevne, hjelper det.
Vi har ikke andre valg.
Han terroriserte sorgterapeuten.
Han avviste yage-sjamanen som vi hadde fløyet inn fra Peru.
Vårt forsøk på å hjelpe var en katastrofe.
Jeg bare...
Dere, dette kjennes ikke riktig.
Men når noe innledes med at en seksåring dør, vil alt kjennes feil.
-Han skriver brev. -Hva slags brev?
Dette er noe av det merkeligste jeg har støtt på.
-Fikk du tak i brevene? -Hvordan klarte du det?
Det kostet meg 800 dollar å få slipt denne nøkkelen.
Og det er altså ulovlig å stjele post fra en postkasse.
-Du bør... -Ja.
-Tre brev. -Hvem er de til?
Howard skriver til ting, ikke mennesker.
-Som for eksempel? -Tiden.
Kjærligheten.
Døden.
De tre abstraksjonene.
"Tiden,"
"de sier at du leger alle sår," -
"men ikke hvordan du ødelegger alt det gode i verden."
"Hvordan du gjør skjønnhet til aske."
"For meg er du ikke mer enn forstenet tre."
"Du er dødt vev som ikke vil gå i forråtnelse. Du er intet."
-Det der beviser ingenting. -Nei.
Barn som skriver til julenissen, er ikke gale for det.
Dette er terapi.
Det er så trist.
Ja. Fant du ut noe mer?
Etter arbeidstid pleier han å gå til en hundepark i Brooklyn.
Selv om han ikke har hund. Han bare sitter der i timevis.
Skriver han brev til hundene?
Seriøst?
Det ville gi oss bingo, ikke sant?
-Gjør han det? -Ikke så vidt jeg så.
Hva mer?
Det er alt. Han går hjem og går ikke ut før neste morgen.
Har ikke Wi-Fi, kabel-TV eller telefon.
"Du er dødt vev som ikke vil gå i forråtnelse."
Howard?
Det er Claire.
Jeg stakk innom og kjøpte middag til deg.
Den retten med reker, vet du.
Jeg setter det utenfor døren din.
Slutt å sette igjen mat der. Han spiser det ikke.
-Beklager. -Og han har ikke betalt husleia.
Han åpner ikke døra, og jeg når ham ikke på telefon.
Han har ikke telefon lenger.
Hvor mye skylder han? Jeg kan skrive en sjekk.
Hvis du vil det, så.
Og hvis ikke de rekene blir spist...
Brokkolisuppen forrige uke var deilig.
Der kommer han.
Hei, hvor er sakene dine?
Jeg ville sende deg en SMS, men mor sa jeg skulle ringe.
Og Barry sa at jeg måtte si det til deg direkte.
Tar vi råd fra Barry nå? Hva er problemet?
Jeg vil heller bli med mor og Barry til Bahamas.
Nei, nei.
Hei.
Hvordan går det?
Gir du meg fem minutter og en meter alene med datteren min?
Takk.
Jeg har ordnet masse greier og kjøpt juletre og alt.
-Trist for deg. -Jeg har billetter til Hamilton.
-Trist for Hamilton. -Det er vanskelig å få billetter.
Jeg har sett den.
-Du har sett den med mor og Barry? -Og Odell Beckham Jr.
-Odell Beckham? -Ja. Han er en venn av Barry.
Hvorfor vil du ikke være hos meg i jula?
Fordi jeg hater deg. Du er filantrop.
Og du knuste mammas hjerte.
-Horebukk. -Hva?
Det du mente å si var horebukk, ikke filantrop. De er litt forskjell.
Det vet vel du.
Nå har jeg sagt det til deg direkte.
Du...
God jul, da.
Vent.
En kjapp melding mens jeg har deg.
Cavs er i byen. Spiller kamp på Garden i jula.
Jeg går eventuelt alene. Men vi kunne gå sammen.
Behøver ikke å si noe eller se på hverandre.
Bare se rett fram på kampen. Som i gamle dager.
Vi mister Danworth som kunde.
Det har alltid vært din kontakt, og de føler seg sviktet.
Sånn er det.
Men pytt.
Omnicom har tilbudt oss 17 dollar per aksje.
Tenk på det, fordi... Ja.
Vi får full kreativ innflytelse, og alle beholder jobben.
Det vet jeg betyr mye for deg.
Takk for praten.
FINN DIN SÆDDONOR BEGYNN DITT EGET FAMILIETRE
VÅRE KUNDERS BABYER
-Karene fra Beijing er her. -Å nei. Ingen vil ha kinesisk kaffe.
-Men vi selger det. -Mandsjurisk macchiato.
Hva caster vi til?
-Cruiserederi. -Det er saker.
"Slå deg løs, vær deg selv."
Unnskyld, det heter: "Du er deg selv når du slår deg løs."
-Betyr det noe? -Ja, fordi jeg skrev det.
Men...
-Min versjon er bedre. -Syns du?
Du sier: "Du er deg selv når du slår deg løs."
Og det treffer deg liksom her.
"Slå deg løs, vær deg selv." Det treffer deg her.
Du har rett.
Ja, ikke sant? Det koster ingenting.
Vent litt.
-Frankel. -Ja?
"Slå deg løs, vær deg selv." Be dem si det, ok?
Greit.
Det ble bedre.
Hei!
Nei, nei.
Hei!
Og du snakker til meg i den tonen.
Jeg som har gitt deg liv med egen kropp.
-Du er sen. -Beklager.
Jeg som har gitt ditt liv gnist.
Jeg hører og ser at du snakker, og det virker meningsfullt.
Men du puster ikke.
Og du snakker om gnist?
Du fornekter den gnisten mellom oss alle som gir oss kraft.
Du kaller meg en forbigående galskap?
En ond sjel.
Vel, spør om du vil se meg én siste gang.
Hallo?
Hei.
Beklager. Jeg kom bare rett inn og hørte slutten på den scenen.
Det var helt nydelig. Hva var det?
-Bare noe vi prøver å sette sammen. -Jeg elsker teater. Når er premieren?
Ikke før vi har skrapt sammen pengene.
-Er du rik? -Skilt.
-Du fulgte etter meg fra castingen. -Det stemmer.
Jeg mistet deg nesten av syne, men den røde hatten hjalp.
Nå skal jeg si noe litt impulsivt og sprøtt.
Men jeg står midt oppi å skulle lande en avtale.
Og hvis alt går bra, vil jeg kunne være i stand til å hjelpe.
Det ville jo være fantastisk.
Jo. Og det er takket være deg.
Vi må få deg castet igjen, hvis du vil ha jobben.
Jeg vet ikke engang hva du heter.
Amy.
Ok.
Du hører fra meg, Amy.
Ja da...
Beklager. Jeg sto på scenen.
Vi ses.
Du er god.
Bravo.
Leiligheten ved siden av står tom, men naboen hadde ikke hørt noe,
og ikke bestyreren heller.
-Har de laget CSI: Cleveland også? -Det er en ny serie.
Hva gjør en nevrokirurg i en narkobule?
Vet ikke.
Varulvene. De samles foran huset til alle døgnets tider.
Jeg har hørt dem, ja.
Jeg tror de stemmer på en ny leder.
Men...
Min venn vaskebjørnen
har plantet en mikrofon ved søppelkassene. Vi tar opp alt de sier
og tar dem for organisert kriminalitet.
Det vet jeg ikke noe om.
Du, jeg er sønnen din.
Jeg vet det!
Bra.
Jeg kommer snart.
Jeg har en sprø idé. Men hør nå:
Moren min har ikke vært seg selv etter slaget.
Jeg prøver å korrigere henne når hun blir helt virkelighetsfjern.
Men det stresser både henne og meg.
Men så var det en som sa noe veldig klokt.
"Kanskje du bør slutte å påtvinge din virkelighet på henne,
og bare godta hennes verden."
-Jeg trodde ikke du hadde råd til terapi? -Det var Uber-sjåføren som sa det.
Og han hadde helt rett! Alt ble mye enklere.
Det er som en improvisasjonslek.
Hun sier noe helt ut i hampen, og jeg spiller med.
Hun er lykkelig, og jeg syns det er gøy.
Og det ga meg en annen idé.
Da FBW skulle markedsføre et psykostimulerende middel,
ville kunden selge det bredt, men jeg ville begrense det til latinoene.
Læreren stresser og sier: "Du snakker konstant og hører ikke etter."
Så kommer monsteret og sier: "Det fins et middel mot det."
Læreren: "Hvem er du?"
Monsteret: "Jeg er aggresjonen din." Læreren: "Jeg hater deg!"
Monsteret sier: "Det fins et middel mot det."
"Docotrin, si farvel til ditt sinne."
-Skjønner dere hvor jeg vil? -Ikke egentlig.
Hør her.
Howard må akseptere virkeligheten.
Han skriver meningsløse brev til abstraksjoner.
Hva hvis vi går inn i hans virkelighet og får abstraksjonene til å svare ham?
Jeg er ikke helt med.
Hva hvis Kjærligheten, Tiden og Døden svarer på brevene fra Howard?
Hvordan skal Kjærligheten, Tiden og Døden vise seg?
Som skuespillere. Vi hyrer dem til å spille Kjærligheten, Tiden og Døden.
De finner Howard og snakker med ham.
Skal vi spille Gaslight for sjefen din?
-Hva for noe? -Gaslight? Skuespillet og filmen.
Herregud. Er det ingen som ser lange filmer lenger?
Det hun sier, er at du vil vi skal få ham til å tro han er gal?
Nei. Det handler ikke om det. Vi vet at han ikke er god psykisk.
Det handler om å understreke det faktum, slik at andre også kan se det.
Ok, så vi skal spille i den formidlingen,
og til gjengjeld vil du finansiere stykket vårt?
Riktig.
Vi finansierer dette... Det ser ut som et lagerbygg, men...
-Ok. Hva sier vi til dette? -Nei, nei, nei.
-Hør her. Vi tar 15 000 hver. -Er du helt gal?
Greit, vi gjør det for 20 000 hver.
Jeg hørte dere sa 15.
-Jeg liker 20. -Jeg også.
20 er litt i overkant. Jeg tenkte 2. De bor i Brooklyn, og har $ 600 i husleie.
-Det er en god pris. -Dette er veldig galt.
Nei, Amy. Dette er jobben. Dette er skuespill.
Mannen har mistet sitt barn.
Og derfor søker han svar fra universet.
Vi skal være det universet.
Dere vil at vi skal manipulere mannens sorg, for hva?
-Dere tjener en masse penger? -Nei, nei! Det høres fælt ut.
Det er mye mer komplisert enn det.
Vi er glad i denne mannen. Han er ikke bare sjef, han er vår venn.
Howard er en dyktig, kreativ og karismatisk fyr
som pleide å elske livet, men nå hater han det.
-Og du tror dette vil hjelpe? -Han har mistet sitt barn.
Nå blåser han i om han mister alt annet. Vi kan bare ikke la det skje.
Vi må få ham tilbake.
Det er verdt 20 000. Jeg betaler det selv.
Hva er reglene?
Dere må først undertegne en taushetsavtale.
Ikke det rettslige. De kunstneriske spillereglene.
Skal vi være synlige for andre, eller bare for Howard?
-Skal andre se dem, Whit? -Whit?
Jeg tror bare Howard. Det er han vi skal påvirke, tror jeg.
-Tror du? -Har dere tenkt gjennom dette?
-Ja visst. -Nei.
Hold kjeft. Vi har ikke det.
Hva hvis de går inn på en bar og bestiller en drink?
-Det går ikke... -Går Howard ofte på bar for tiden?
-Samme det. De er skuespillere. -Hva hvis Howard går på byen?
Ok, det holder.
Vi kan bli sett av hvem vi vil når vi vil.
Ja, det liker jeg.
-Jeg sa de var gode. -De er proffe.
Videre. Hva mer?
Howard har skrevet brev til Kjærligheten, Tiden og Døden.
Så spørsmålet er hvem som skal spille hva?
Casting. Veldig viktig.
Kjærligheten.
Døden.
Tiden.
Bra. Når får vi lønn?
"Kjære Døden, du forbindes med så mange myter,
gir så stor smerte og skaper slik frykt.
Men du er bare en papirtiger. En patetisk underordnet."
Du kan ikke engang avgjøre en liten byttehandel."
-Det er ikke akkurat et fanbrev. -Døden har ikke mange fans.
Men hvorfor ikke? Det er en frigjøring.
Går det bra med deg?
Han går til kontoret og til hundeparken.
Det jeg har tenkt, er å være sinna på ham og si at dette går ikke.
Nei, ikke sånn.
Han kaller meg tre og dødt vev. Han utfordrer meg.
Hvordan da?
Tiden. Han utfordrer Tiden, og jeg er Tiden.
Du skal ikke hisse opp Howard.
Det står bare ett ord i brevet: "Farvel."
Se her.
"Kjære Kjærlighet, farvel."
Hva skal jeg si til ham?
Brevet sier farvel.
Hva hvis du sier at han blir ikke kvitt deg så lett.
Si til ham at vi velger ikke hvem vi skal elske og som elsker oss igjen.
Si at du finnes inni ham.
Du finnes i alt, om han liker det eller ikke.
Hvis han aksepterer det,
så kanskje... Kanskje han kan finne tilbake til livet.
De sørger.
Hunder.
De sørger og har full forståelse for døden.
Du kalte meg en papirtiger.
Du skrev at jeg var patetisk.
Husker du det?
Du snakket om at jeg var en underordnet, byttehandel, papirtiger.
-Det er ikke så lenge siden. -Hvor har du det fra?
-Hvem er du? -Hvem skrev du brevet til?
Til Døden.
Hyggelig å møte deg.
Nei.
Ja, folk skriver brev til universet hele tiden.
De fleste får ikke svar.
Men jeg svarer deg, fordi jeg må fortelle deg at du tar feil.
Jeg er ikke en maktløs underordnet... som bare følger ordrer
Jeg ville ikke gjøre en byttehandel.
Jeg vil ikke dette.
Jeg forteller deg ikke hvordan du skal gjøre jobben din, så ligg unna min.
-Hvem er det han snakker til? -Folk kan være litt rare iblant.
De kan ikke se meg før tiden deres er inne. Men ta det rolig.
Jeg ville bare gi deg dette tilbake og skvære opp mellom oss.
Det er sant at jeg er Døden, Howard!
Han trodde meg virkelig. Det var helt utrolig.
Jeg hadde ikke noe sikkerhetsnett. Det var Grotowski. Ren Stella Adler!
Takk for at jeg fikk denne sjansen. Du er en snill mann.
Men han trengte det. Det så jeg på ham.
-Hvem var den damen og den lille gutten? -Vår privatdetektiv og hennes barnebarn.
-Sa hun noe om meg? -Hun sa du var veldig god.
"God"? God, som i god kål?
Nei, kjempegod. Hun sa: "Hun gjorde det umulige mulig."
Jeg skulle betale deg.
De sa at Trevor hadde pakket den lille kofferten sin
og sa han skulle hjem.
Jeg var rasende.
Men han sov, så jeg kunne ikke snakke med ham.
Hva slags sykepleier lover en døende femåring
at han kan dra hjem?
Han hadde knapt noen hvite blodlegemer igjen.
Han var så svak.
Hvordan kan noen være så hjerteløs?
Hvem kan være det?
Så jeg eksploderte og ropte til personalet
for å prøve å komme til bunns i det.
Endelig våknet Trevor, og jeg gikk bort til ham.
Den lille blå kofferten hans sto ved sengeenden.
Så ser jeg på ham og spør:
"Hvem har sagt det til deg, vennen?"
"Hvem har sagt at du kan komme hjem til oss?"
Vet dere hva han svarte?
"Ingen, mamma."
"Jeg skal ikke tilbake til huset vårt."
"Jeg skal hjem."
Fire timer senere døde han.
Hei.
Ser du etter støttegruppen Små vinger?
Ja.
Og hva heter du?
Howard.
Kom inn og sett deg.
Har du mistet et barn, Howard?
Ja.
-Gutt eller jente? -En jente.
Og hva het hun?
Nei, det går bra. Howard.
Du behøver ikke å svare.
Du behøver ikke å si noen ting, ok?
Blir du her?
Vær så snill?
Ok.
Takk for at du fortalte historien din. Vi er glad for det.
Takk.
Er det noen som har lyst til å si noe?
Hvorfor bestemte du deg for å komme inn i kveld?
Jeg har sett deg utenfor.
Jeg hadde tenkt å invitere deg inn, men ville ikke avsløre skjulestedet ditt.
Avsløre skjulestedet? Du ville ikke fucke opp greia mi?
Nettopp.
Hva heter du?
Madeline.
Hyggelig å treffe deg.
Datteren min het Olivia.
Hun døde av en kreftform som heter glioblastoma multiforme, eller GBM.
Hun var seks år gammel.
Hva het datteren din, Howard?
Ok.
Greit. Ikke svar. Jeg skal ikke plage deg.
Takk for det.
Var det jula?
Hvorfor du kom akkurat i kveld.
Vi får mange førstegangsbesøkende i jula.
-Nei, det var ikke derfor. -Så hvorfor akkurat i kveld?
Det var vel...
Jeg prøver å få orden på tankene.
Du har mistet et barn, Howard. Det kommer aldri i orden.
Jeg håper du kommer tilbake.
Hei.
-Signerte kontrakter og taushetsavtaler. -Flott. Takk skal du ha.
-Har han sagt noe? -Howard? Nei, dessverre ikke.
Han trodde på det. Kanskje jeg bør møte ham igjen?
Ikke Raffi, han er for impulsiv. Og Amy er for følelsesladet.
-Hva kan komme etter meg? -Han skrev jo tre brev.
Men Døden er mye viktigere enn Tiden. Døden gir Tiden verdi.
Kanskje jeg bør spille alle rollene.
Vet du at den største kjøpergruppen er nybakte foreldre?
Target har laget en algoritme for å forutse kvinners graviditet.
Du sa at du ikke hadde det så bra. Er du syk?
Jeg er syk.
Jeg er veldig syk.
Skal du dø?
Alle skal dø.
Men du er på vei nå.
Simon.
Si det til meg.
Hva er i veien?
Hva som er i veien?
Jeg ble friskmeldt dagen før sønnen min ble født.
Jeg løper en maraton hver dag som om jeg var sunn og frisk.
Har du sagt dette til noen?
Har du ikke?
Bare en masete skuespiller som jeg ikke kjenner.
Hva er det?
Benmargskreft.
Jeg fikk det da jeg var 16, og igjen da jeg var 25.
Men det forsvant aldri. Det kom bare sterkere tilbake.
Så nå er krigen slutt?
Krigen er slutt.
Har du orden på sakene dine?
Nei, det har jeg ikke. Det er derfor du kom inn i bildet.
Jeg vil ikke etterlate familien min på bar bakke.
Han trodde på meg.
Howard.
Han trodde på meg.
Hei.
-Ikke rør det. -Jeg forstår meg ikke på domino.
Det er ikke noe spillebrett eller kurv å kaste dem i.
-Jeg tror du har kommet til feil sted. -Nei, Howard.
Ja.
"Tiden,
de sier at du leger alle sår,
men ikke hvordan du ødelegger alt det gode i verden.
Hvordan du forvandler skjønnhet til aske."
Det er tull, Howard.
Hvis Kjærligheten er skapelse og Døden er ødeleggelse,
så er jeg bare noe midt imellom.
Du forstår ikke Tiden. Ingen gjør det.
Einstein var tett på da han kalte det en illusjon.
Howard?
Du sier sikkert nei, men Oneida Apparel ber om at du blir med på møtet.
Unnskyld at jeg kommer busende inn.
Spør henne.
Spør om hun kan se meg.
Jeg blir ikke med på møtet.
De ba meg spørre. De sier oss opp uansett.
-Kjempefint. -Ja.
Vi ses.
Du kan få tilbake brevet ditt.
Hvorfor skrev du til meg?
Jo, fordi du trenger meg.
Nei.
Jeg trenger ingenting fra deg, ok?
Alle klager og syter.
"Det er ikke nok tid."
"Livet er for kort." "Se, jeg har fått grått hår."
En dag er lang som et vondt år. Jeg er uendelig. Jeg er en gave.
Selv når du prater dritt, gir jeg deg en gave, og du kaster den bort.
På hva?
Hva er dette?
Hei!
Det er jeg som bør skrive sinte brev.
Det er det verste jeg har gjort.
Det er det beste jeg har gjort.
Hva var det du sa om Einstein?
Einstein sa at tiden var en hardnakket, iherdig illusjon.
Hva betyr det?
Tiden går ikke fra januar til desember, eller fra 12 til 24.
Det er bare noe vi finner på.
Det er absurd.
Si det til en som er sen til et bryllup eller ble dømt til 20 år i fengsel.
Eller en som slåss med den biologiske klokka.
Vi behøver virkelig ikke å snakke om dette.
Men...
Takk for god innsats i dag.
Bare en iherdig illusjon, Claire.
Du har all verdens tid på deg.
Du er ni år!
"Du er ni år!"
Hei.
Beklager.
Jeg er så lei for det.
Nå får du faen meg gi deg.
Jeg spiser.
Du sa farvel, og det...
Vi velger ikke hvem vi elsker eller hvem som elsker oss.
Så du er maktesløs overfor meg så lenge du lever,
fordi jeg er det livet er lagd av. Jeg er i deg, jeg er i alt.
Howard...
Hvis du kan akseptere det, så får du kanskje leve igjen.
Det gikk helt i dass. Jeg var tåredryppende og krypende.
Kjærligheten kan da være det.
-Men det gikk bedre mot slutten. -Du var sikkert fantastisk.
Du er søt.
Kan jeg kysse deg?
-Ikke seksualiser det. -Jeg kan kysse uten å seksualisere det.
Jeg har hatt sex uten å seksualisere det.
Vær fornøyd med "søt", Whit. Det er en framgang.
"Uimotståelig" ville være en framgang.
-Han tror på det. -Hvordan vet du det?
Jeg så det på øynene hans.
Men ingen andre har sett det. Og det er det vi er ute etter.
Vi tror at hvis du møter ham
-en gang til offentlig. -Flott.
-Men denne gangen... -Du må framprovosere en sterk reaksjon.
Hvorfor det?
-Detektiven vår vil filme det. -Så kan vi bruke det som bevis.
-Det blir som å være med på film. -Men dere blir fjernet fra filmen.
-Nei. -Unnskyld?
Det er for sterkt. Jeg kan ikke være med på dette.
Amy, ingenting er for "sterkt" for en skuespiller.
Vil du bli likt eller gjøre et inntrykk?
Dette er ikke Noël Coward. Det er Chekhov.
Dette er fryktelig!
Dere startet byrået sammen, ikke sant, Whit?
Han var Claires mentor.
Og han lot deg bli medeier, Simon, da han absolutt ikke trengte det.
Jeg kan ha fortalt henne et par ting...
Dette er grusomt.
-Jeg kan ikke være med på dette. -Amy.
Amy. Ikke gå.
Hun er så lidenskapelig.
Amy!
Jeg beklager. Hun kommer tilbake.
Men jeg kan steppe inn. Jeg vet alt om kjærlighet.
Amy!
Hva har jeg gått glipp av?
Folk som gråter fordi barnet deres døde.
Det er noe som kalles sorghallusinasjoner.
Ja.
Jeg har lest om det.
Du skjønner, jeg sover ikke.
Ok.
Ikke mye i hvert fall.
Jeg sover jo.
Men ikke mer enn 6-7 timer i uka.
Jeg tror det sikkert er derfor.
Hva da?
At jeg har samtaler.
Jeg mener
samtaler.
Ok.
Det går bra. Glem det.
Howard?
Vil du ta en prat med meg?
Ja.
Så da er du med i de 79 %?
Av par som blir skilt etter at barnet deres døde.
Ja.
Jeg også.
Elsker du henne ennå?
Jeg vet ikke hva kjærlighet er lenger.
Elsker du ham?
Vi sluttet aldri å elske hverandre.
Det syns ikke jeg, i hvert fall.
Vi kan...
Den dagen skilsmissen gikk igjennom, sendte han meg dette.
"Om bare vi kunne være fremmede igjen."
Nå er vi det.
Det mest romantiske han noen gang har gjort.
Så for å svare på spørsmålet ditt:
Ja. Jeg elsker ham ennå.
Hva mente du med at du har hatt samtaler?
-Å, ja. -Samtaler med hvem?
Det er ikke "hvem". Det er...
Du kommer til å tro jeg er gal.
Prøv.
Kan jeg vise deg noe?
"Dødt vev som ikke vil gå i forråtnelse."
Han satt akkurat der.
En arrogant liten banditt.
Og han var den første som viste seg?
Nei. Døden kom først.
Hun møtte meg i hundeparken.
Så Døden er en kvinne?
Ja, Døden er faktisk en eldre, hvit dame.
Hva var byttehandelen?
Du sa at Døden ikke ville gjøre en byttehandel?
Da vi innså at datteren min kom til å dø, begynte jeg å be.
Ikke til Gud eller universet, men til Døden.
Jeg tilbydde en byttehandel.
Ta meg, la datteren min leve.
Men hun ville ikke gjøre noen byttehandel.
Hvem vant den runden, da?
Du eller klosettet?
Klosettet vinner alltid.
Unnskyld, jeg trodde alle var gått.
Ja, jeg skal bare låse.
Trenger du hjelp til å komme hjem?
Nei, det går fint.
Det går fint.
-Jeg googlet deg. -Gjorde du det?
Du jobbet deg opp fra ingenting.
Du ble uteksaminert fra Duke, giftet deg med en flott kvinne,
du er en kjærlig far. Du har hatt et godt liv.
Men du takler ikke riktig dette med å dø.
-Skal du fortelle meg hvordan? -Har du fortalt familien din det?
Du hjelper dem ikke.
Du nekter dem bare det som er rettmessig deres.
Og hva er det? Smerte? Forfall? Sykdom?
Ja.
Alt sammen.
Og sjansen til å ta farvel.
Hold deg til skuespill.
Det er noe jeg ikke har fortalt til noen.
Det handler ikke om brev eller engler,
men det betyr noe for meg.
De forberedte Olivia
på å ta farvel.
Mannen min prøvde å roe ned moren min på parkeringsplassen,
fordi hun ble helt hysterisk.
Så jeg satt der alene
på venterommet på Maimonides sykehus.
Det satt en dame ved siden av meg.
Hun spurte meg hvem jeg var i ferd med å miste.
Og jeg fortalte henne det.
Hun så på meg og sa:
"Bare husk å legge merke til den utilsiktede skjønnheten."
Hun sa det så henslengt.
I rommet ved siden av
skrudde de av respiratoren til den lille datteren min.
Og så snakker damen om "utilsiktet skjønnhet".
Folk vet ikke hva de skal si i slike stunder.
Nei.
Men hun gjorde det.
Jeg skjønte det bare ikke da.
Hun sa det ikke av sympati eller forlegenhet, men av erfaring.
Omtrent ett år senere
begynte noe å skje med meg.
Når jeg gikk en tur eller tok undergrunnen,
kunne jeg plutselig begynne å gråte.
Men jeg gråt ikke på grunn av Olivia.
Tårene kom fra noe annet.
De kom fra en uutgrunnelig forbindelse med all ting.
Og det gikk opp for meg
at det var den utilsiktede skjønnheten.
Det er ikke noe...
Det er ikke noe som heter det.
Jo, Howard.
Det er virkelig det.
Den vil aldri bringe henne tilbake.
Og den vil aldri noensinne
gjøre opp for tapet.
Men jeg lover deg
at den finnes.
Ok.
Du må snakke med dem, Howard.
Hør her...
Historien var fin, men jeg føler ikke riktig den "utilsiktede skjønnheten".
Samme det!
Rop til dem, snakk til dem, utfordre dem. Engasjer deg!
Jeg tror dette var en feil.
Hei. Hva gjør du her?
Brigitte sa jeg ville finne deg her.
Det er typisk.
Kan vi gå et sted og prate litt?
-Jeg holder faktisk på med prøver nå. -Jobber du her også?
-Hvor mange prosjekter er du med på? -For tiden tre.
Jøss, du er opptatt. Når får vi klemt inn en middag, da?
Whit...
Hør her.
Jeg må be deg revurdere det du sa i går.
Vi trenger deg én gang til.
-Bare én scene til. -Nei.
Amy... Hva vil du ha?
-Du skal få $ 100 000. -Du har ikke $ 100 000.
Det er riktig.
Men når dette er over, skal du få en million.
Jeg vil ikke ha pengene dine.
Jeg har faktisk aldri villet ha dem.
Hva skal til for å få deg til å gjøre det? Det er så mye på spill her, du aner ikke.
Du har en datter, har du ikke?
Jo.
Har vi snakket om det?
Fortell meg om da hun ble født.
Hva?
Hvordan du følte det da.
Det var skummelt.
Jeg var skrekkslagen.
Men da jeg fikk holde henne,
ble jeg gjennomstrømmet av en fantastisk følelse.
Jeg kan ikke...
Hva?
Det høres... teit ut.
Nei. Faktisk følte jeg meg for første gang en smule tiltrukket.
-Er det sant? -Ja.
Jeg så på henne og jeg...
Jeg følte ikke kjærlighet.
Jeg hadde blitt kjærlighet.
Men nå snakker hun ikke til meg engang.
Hun gir meg skylden for skilsmissen, og er sint på meg.
Og... Det er fortjent.
Jeg skal gi deg et forslag.
Hvis du kan ta denne noe aggressive besluttsomheten
og uvanlige åpenheten,
og bruke det til å vinne datteren din tilbake,
så skal jeg gjøre det.
Det er en avtale.
Kan du ikke merke det?
Jøss, ja. Får jeg hånden min.
Du merker det?
-Det er gnister. -Ha det, Whit.
FORTROLIG KORRESPONDANSE ADVOKAT-KLIENT
DET ER ABSOLUTT NØDVENDIG AT VI SNAKKER OM OMNICOM-AVTALEN.
HVIS DU IKKE SVARER, VIL STYRET MULIGENS VURDERE DIN HABILITET.
Hei, hva skjer?
-Hva? -Er det noe du vil si?
-Det er mye jeg vil si deg.
Så si det!
Du kaster bare bort tiden. Jeg gir deg gave, og du kaster den bort!
Jeg driter i tiden.
Dette er som en fengselsstraff!
Jeg vil ikke ha din gave.
Fordi du tok hennes.
Er du her for å hente meg?
Nei, jeg er her for å ta F-toget med deg.
Ok.
Det ligger to tvillinger i magen, en gutt og en jente.
-Er det en vits? -Nei, en historie.
Tvillingene har det bra. De får mat, de er varme og trygge.
Men de vokser, og de innser at de snart ikke vil få plass der inne.
Så de begynner å tenke:
"Hvordan blir det nå?"
"Blir det kaldt og ensomt? Vil vi fremdeles være sammen?"
"Hva hvis alt er slutt?"
Jenta ser på navlestrengen. Den som har livnært dem,
og som de ikke kan tenke seg kan være forbundet med noe annet.
Og så sier hun:
"Tja, vi har jo ikke noe bevis. Alt vi har er dette."
Nei. Jøss, den var dyp.
Du mener livet etter fødselen.
Det gir håp.
Hva vil du egentlig?
Hva gjør du her? Jeg har hørt på alle banalitetene dine.
Jeg skjønner. "Hun er på et bedre sted."
Og: "Dette er del av en større plan."
Men denne er favoritten min:
"Gud kikket ned og så en rose som var så nydelig
at han plukket den for å ha den hos seg i himmelen."
Og så den biosentriske
med at vi lever og dør i uendelig mange universer på en gang.
Og de religiøse. De kristne med sin frelse,
buddhistene med sitt livshjul og hinduene med sitt 41. sakrament.
For ikke å glemme diktene:
"Å dø er annerledes enn noen har antatt, og heldigere."
Whitman.
Og: "Ras! Ras mot lyset som går ut."
"Men vise menn ved veiens ende vet at mørket har rett."
Dylan Thomas. Og:
Ro, ro, do din båt, ta din åre fatt.
Vuggende, vuggende, vuggende, vuggende
over Kattegat.
Jeg skjønner.
Jeg skjønner!
Alle disse diktene betyr
at du er en naturlig del av livet. Vi bør ikke hate deg eller frykte deg.
Vi bør bare akseptere deg. Stemmer det?
Skjønner. Men...
Alt det der er bare noe intellektuelt vås.
Fordi hun står ikke her og holder meg i hånden.
Hei, Howard.
-Skal du begynne å gråte igjen? -Du liker det ikke når jeg er trist?
-Er du ikke alltid trist? -Nei. Jeg kan også være glad.
Jeg kan være impulsiv,
sexy og varm og underfundig og...
Og trygg. Jeg kan være trygg, Howard. Husker du?
Husker du meg?
Jeg gidder ikke høre på det tullet om "det livet er lagd av".
Du må bare stole på meg.
Stole på deg?
-Stole på deg? -Ja.
Jeg gjorde det! Og du svek meg!
Jeg så deg i øynene hennes hver dag.
Jeg hørte deg i stemmen hennes da hun lo.
Og jeg følte deg inni meg da hun kalte meg "pappa".
Og du svek meg!
Du knuste hjertet mitt.
Nei.
Jeg er i alt sammen.
Jeg er mørket og lyset, solskinn og storm.
Ja, jeg var der i latteren hennes.
Men jeg er også her nå i smerten din.
Jeg er grunnen til alt.
Jeg er drivkraften i alt.
Ikke prøv å leve uten meg, Howard.
Vær så snill.
-Avtalen med Omnicom er snart i boks. -Hva med Howard?
De er informert.
Men det gjenstår å bevise at Howards habilitet er tvilsom.
-Tenk at det har kommet så langt. -Vel, det har det.
Vi har et møte med styret på torsdag.
Vi er her for å gi deg en sjanse til å forklare deg.
Hva skjer i denne videoen, Howard?
Jeg driter i tiden!
Dette er som en fengselsstraff!
Jeg vil ikke ha din gave!
Hva skjer?
Fordi du tok hennes.
Howard?
Skal du begynne å gråte igjen?
Er du ikke alltid trist?
Og hva med dette?
Jeg gidder ikke høre på det tullet om "det livet er lagd av".
Stole på deg?
Jeg gjorde det!
Jeg la alt i dine hender,
og du svek meg!
Jeg så deg i øynene hennes hver dag.
Jeg hørte deg i stemmen hennes da hun lo.
-Jeg følte deg inni meg... -Howard?
...da hun kalte meg "pappa".
Howard?
Du knuste hjertet mitt.
Svar meg. Hvem er det du snakker til her?
Jeg har hørt på alle banalitetene dine. Jeg skjønner.
Det er ikke en person.
-Og: "Dette er del av en større plan." -Hva sa du?
Sa du noe?
Jeg snakker ikke til mennesker.
Tydeligvis ikke. Men hvem da?
Hvem er det du...?
Det holder.
Takk.
Du har gjort det klart.
Bare skru den av.
Dere hyrte folk til å følge etter meg? Og filme?
Det var ikke meningen i utgangspunktet.
Jo, vi gjorde det.
Vi gjorde mer enn det.
Jeg er så lei for det. Vi visste ikke hva vi skulle gjøre.
-Claire. -Jeg klarer ikke dette mer.
Jeg kan ikke være med på dette lenger.
Jeg hadde ikke tro på at det ville virke.
Claire. Claire.
Jeg er så lei for det.
Ok.
Jeg er tydeligvis ikke i særlig god psykisk form.
Det er kanskje ingen av oss.
Tror dere ikke at jeg har merket det?
Claire...
Du har viet livet ditt til dette reklamebyrået.
Vi har vært familien din, når du kunne ha stiftet din egen.
Du har jobbet livet av deg for å dekke for meg.
Det er jeg glad for.
Takk.
Og Simon,
du har gjort ditt beste for å skjule det,
men jeg vet at du er syk,
og jeg antar jeg ikke gjør din livssituasjon lettere.
Jeg lover deg
at så lenge jeg er her,
skal ikke familien din mangle noe.
Takk for det.
Whit.
Du er min beste venn.
Men jeg er skuffet over deg.
Ikke på grunn av dette.
Ikke for dette.
Du trenger ikke hennes tillatelse til å være faren hennes.
Allison er det beste i livet ditt. Og ingen kan spå om morgendagen.
Skjønner du hva jeg mener?
Dere gjorde det riktige.
Jeg vil at byrået vårt skal overleve. Som et minimum.
Ok...
Jeg kan skrive under papirene nå.
Din godkjenning av salget.
Og det andre?
Det du ringte meg seks ganger om. Du har det vel med?
Jeg er lei for det, Howard.
Det er riktig å gjøre dette. Hører dere?
Unnskyld meg. Hva var det andre papiret?
Howard hadde overført en del av sitt eierskap til datteren.
Det er et juridisk dokument som sier at hun ikke lenger er her.
Jeg trenger en drink.
Går det bra?
"De sier at tiden i himmelen
er som et blunk sammenlignet med
tiden for oss her på jorden."
"Noen ganger forestiller jeg meg at Adam løper
gjennom en vakker eng med markblomster."
FINN DIN SÆDDONONOR
"Han er så glad."
"Helt oppslukt av øyeblikket."
"Men så ser han seg tilbake, som han pleide da han løp foran meg
på flyplasser og i kjøpesentre."
"Og han smiler."
"Fordi et blunk for ham var like langt som resten av mitt liv."
"Og jeg følger ham hakk i hæl."
Det er bare et førsteutkast.
Det var helt nydelig.
Utrolig vakkert.
Vil noen andre si noe?
Greit, da sier vi takk for i kveld.
Tusen takk.
Beklager.
Hei!
Og du får meg til å komme til et sånt strøk med $ 20 000?
Hva skal du bruke pengene på?
Du bør spare opp til teaterskole. Du er virkelig god.
Jeg skal bruke det på designerdop.
Det er også lurt.
Du blir en god mor en dag.
Jaså?
Det ser ikke så håpefullt ut.
Jeg vil ikke bruke vitenskapen.
Og tiden har visst gått fra meg.
En pusher på 187th ga meg en kopi av Vidunderlige nye verden.
Da jeg leste den, sto tiden stille. Han var faren min.
Og det var en hjemløs dame som bodde under en bro i Bronx.
Hun het Flora. Hun var bindegal, men kunne fortelle fantastiske historier.
Hun var moren min.
Du vet, barn behøver ikke å være født av deg.
De går gjennom deg.
Så jeg vil ikke si at tiden har løpt fra deg ennå.
Jeg har tenkt at tiden ikke følger en rett linje, men at den er en illusjon.
Kanskje det bare er tull, Claire.
Kanskje det bare var skuespill.
-Hei, Allison. -Kom, vi går.
Allison!
Vi ses senere.
Jeg vil ikke snakke med deg. La meg være i fred.
Nei, jeg vil ikke det.
Jeg forstår at du er sinna på meg, og det er greit.
Men vi må snakke om det, fordi det gjør man i en familie.
Jeg kommer hver dag, så vennene dine ser det, inntil du snakker med meg.
Skal du være en stalker?
Ja, egentlig.
-Hva om du får et besøksforbud? -Tvilsomt.
-Jeg får mor til å kjøpe et. -De er altså gratis.
Da får jeg deg til å betale for det.
Jeg er veldig glad i deg.
-Mor sier du har ødelagt det ordet. -Ikke når jeg sier det til deg.
Du...
Jeg kan ikke sette deg på et fly til Maine for lunsj, eller hente deg i en Tesla
og kjøre deg til en moteekspert eller hva faen de gjør i dette nabolaget.
Men vi kan sitte på en benk i parken og tøyse og ha det ganske gøy.
Det er helt utrolig at du vil følge etter meg.
Forresten, så får jeg tidlig fri i morgen.
Vi ses, da.
Hei.
Vær så god.
Jeg har ventet lenge på å bli anerkjent. Og nå skjedde det.
Ett menneske i salen, i hemmelighet, ingen applaus.
-Jeg sa det til kona mi. -Hvordan gikk det?
Hun visste det.
Hun er innstilt på det.
Da jeg var ung, pleide jeg å tenke:
Vil du virkelig leve til du er 100?
Som en inntørket rosin.
Og svaret til det nå er ja.
Da ville sønnen min være 70,
sønnen hans 40, og hans sønn igjen ville være 10.
Og jeg ville være gamlefar.
Kunne bli vant til det.
Vi ses, gamlefar.
-Skulle ønske jeg fikk se stykket. -Nei, det har gått dødt etter alt dette.
Men du vet aldri.
Ingenting er dødt for alvor, hvis du ser etter.
Hei.
Det er juleaften.
Og du er alene.
Eget valg.
Kan jeg ødelegge det?
VERDENS BESTE MAMMA
Du har grått.
Jeg så på en video av datteren min.
Hun danser sammen med faren sin.
Kan jeg vise deg den?
Datteren min het Olivia.
Hun døde av en sjelden kreftform i hjernen
som heter glioblastoma multiforme.
Eller GBM.
Hun var seks år gammel.
Hva het datteren din, Howard?
"Om bare vi kunne være fremmede igjen."
Hva het datteren din, Howard?
Jeg kan ikke si det.
Jeg kan ikke.
Snurr meg fortere!
Fortere, pappa! Fortere!
Howard...
Jeg er som en fugl.
Si navnet hennes.
Hva het hun?
Olivia.
Hun het Olivia.
Hvordan døde hun?
Hun hadde en sjelden form for kreft
kalt glioblastoma multiforme,
eller GBM.
Hun var bare seks år gammel.
Hun het Olivia.
Hun hadde en sjelden form for kreft kalt glioblastoma multiforme,
eller GBM.
Hun var bare seks år gammel.
Ungen vår het Olivia.
Hun var bare seks år gammel.
Hva driver dere med?
Er du klar?
Dytt!
Nå må vi begynne forfra.
Er du klar?
Vi må begynne på nytt.
Er du i ferd med å miste noen?
Unnskyld?
Hvem er du i ferd med å miste?
Datteren min.
Bare sørg for at du legger merke til den utilsiktede skjønnheten.
Norsk tekst: Trine Borg