Team Wild Animals Only Released On: www.HoundDawgs.org
Kan du höra mig?
Pappa, hör du mig?
Du behöver inte kämpa emot.
Du kan bara släppa taget helt.
Allt är okej.
Jag älskar dig, pappa.
Det gör jag.
Jag är hemskt ledsen.
Herregud.
Kom, killen.
Okej. Kan du lägga dig ner, Bud?
Jag ska... Jag ska bara lägga dig ner, okej?
Okej.
- Vill du säga nåt? - Hej då, morfar.
Jag älskar dig.
Jag är ledsen, Bud.
Är du klar?
Han måste vara involverad-
- i allt från nu. I allt. Annars gör vi honom en björntjänst.
Jag bryr mig inte, Paul. Han är 17.
Han skulle inte ha varit där.
- Han skulle inte ha sett det där. - Jag hade inte klarat allt själv.
Jag skulle ha varit där. Jag skulle ha varit där i stället.
Ingen kommer att klandra dig för det.
Han kommer över det. Allt kommer att bli bra.
Det tror du väl ärligt talat inte?
Gör du det?
Sarah, jag försöker bara...
Jag försöker göra allt jag kan för att skydda er.
Det har varit en riktigt lång dag.
Kan vi sova nu?
Hej, Stanley.
Oroa dig inte. Jag ska ta hand om dig.
- Travis, vakna. - Vad händer?
- Det är nån i huset. - Va?
Sluta! Sluta...
- Pappa. - Ta Stanley.
Kom.
Vänta. Stanna där.
Vänta!
Paul! Paul!
Hey, stanna!
Lägg ner vapnet nu! Lägg ner vapnet! Annars skjuter jag dig här och nu!
Det här var ett misstag. Ingen behöver bli skadad.
Okej, upp med händerna!
Lägg dig. Ner!
Rulla runt. Rulla runt!
- Är du sjuk? - Nej.
Öppna ögonen.
- Har du nån annan med dig? - Nej.
Så om jag går ut är det ingen där ute som väntar på mig?
- Okej, blunda. - Snälla. Vänta. Vänta!
- Sarah! Kom nu, fort! - Kom.
- Travis. - Kom här.
- Ta det här. Det är laddat. - Vad händer?
Det är en man där inne. Jag vill att ni vaktar honom.
Håll dig nära.
Tyst!- Travis, håll honom tyst.
- Dödade du honom? - Han är bara medvetslös.
Är ni två okej?
Travis. Jag vill att du hämtar rep och silvertejp.
Kom, Stanley. Kom!
- Är du okej? - Jag är okej.
- Om han vaknar... ropa bara. - Okej.
Jag är strax tillbaka.
- Det är jag. - Paul?
Det är jag. Öppna.
Jag tror att han var ensam.
Tryck upp honom mot trädet.
Vet du vad 45 cm är? Ungefär så långt.
- Förlåt. - Det är ingen fara, ta ny tejp.
- Tejpa över hans ansikte. - Han måste kunna andas.
Han kan andas genom näsan.
Okej. Sätt upp det.
Hey! Upp!
Upp på fötterna nu.
Ser du den här?
Jag vill inte tvingas använda den, men jag gör det om jag måste.
Jag vill bara prata.
Och jag vill ha ärliga svar.
Om du ger mig ärliga svar så är det här ditt. Förstår du?
Varför bröt du dig in i mitt hus?
Jag lovar...
Jag lovar dig, jag...
Jag... trodde inte att det var nån i huset.
Det var släckt och igenspikat. Det såg övergivet ut utifrån.
- Vad letade du efter? - Vatten, mat-vad som helst.
Min familj... Jag har en familj. Min fru och vår son är i skogen.
- Var? - Ett övergivet hus 8 mil härifrån.
- Varför lämnade du dem? - Vårt vatten var nästan slut.
- Är de sjuka? - Nej.
- Var det därför du lämnade dem? - Nej, de är inte sjuka.
Jag behöver inte ens skjuta dig. Jag kan bara lämna dig här ute.
- Vill du ha vattnet? - Ja.
- Få mig att tro på dig då. - Jag talar sanning.
Jag vet inte hur länge de klarar sig.
Hur länge har ni bott i det här övergivna huset?
- Max en vecka. - Hur kom ni dit?
Bilen la av och vi hittade det.
- Var var ni före det? - Hos min bror. 13 mil härifrån.
- Varför flyttade ni? - Vi förlorade vårt vatten.
- Så din bror är också där ute? - Nej.
- Vart tog han vägen då? - Han är död.
Så det är bara din fru och din son?
Bara de.
Och har du nån aning om vad som pågår där ute?
Nej.
När folk i stan började bli sjuka stack vi så långt därifrån vi kunde.
Jag vet inte om det finns nåt elnät.
Så ni åkte 13 mil och såg inget?
Nej. Vi såg inget eller någon.
Vi åkte på natten och bilen la av. Jag hade kört den utan olja.
När jag var ensam stannade jag i skogen och såg ingenting.
Se mig i ögonen.
Jag talar sanning.
Jag hade aldrig brutit mig in om nån bott där, men jag var desperat.
Jag förebrår dig inte. Du var tvungen att skydda din familj.
Men om du kan undvara lite vatten till min familj, så kan vi byta.
- Jag har mat. - Hur mycket?
- Tillräckligt för att kunna byta. - Jag frågade dig hur mycket.
Två getter, sex hönor och lite burkmat också.
- Är djuren friska? - Ja.
Jag lovar dig, om ni behöver mat så har jag det.
Min familj är det enda viktiga för mig.
Jag vet att du kan förstå det.
Du är en bra människa. Du försöker bara skydda din familj.
Men låt inte min familj dö för det.
Hjälp mig, så kan jag hjälpa dig.
Okej.
- Tack. - Kom igen.
- Nämnde han röken? - Vad då?
Röken från pappa.
Det vet jag inte. Nej. Hur så?
Det var nog så han hittade oss.
Om han nu har en familj där ute så kanske vi ska ta hit dem.
- Det är riskabelt. Han kanske ljuger. - Det vet jag.
Och jag vet att du vill tro honom.
- Är det fel? - Vi måste bara vara smarta.
- Vi får inte bli emotionella. - Jag är inte emotionell.
Han vet var vi bor nu. Vi kan inte bara låta honom gå.
Ju fler människor vi är här, desto lättare kan vi försvara huset.
Han hittade oss. Då gör andra det. De kan ta hit djuren.
Vi behöver inte bara byta till oss dem.
Det är det smartaste alternativet.
Jag tar inte hit nån förrän jag vet att de inte är sjuka.
Det tog Bud mindre än en dag att visa tecken.
Jag väntar där i tre för att vara säker.
Var stark.
Gå inte ut om ni inte absolut måste.
Och om jag inte kommer tillbaka-
- kom inte och leta efter mig.
Jag ska försöka hjälpa dig och din familj.
Tack.
Men om du ljuger för mig så dödar jag dig. Förstår du?
Ja, sir.
Kom.
- Du får åka på flaket. - Okej.
När vi är ute på vägen, håll ögonen öppna efter allt.
Okej.
- Är vi okej? - Vi är okej.
Vi är okej.
- Du säger hur jag ska köra. - Ja.
Fortsätt rakt fram.
Stanna på den här vägen.
Fan!
Fan.
Fan!
Ta ner händerna!
Gå undan! Gå undan! Upp!
Vänta!
- Du behövde inte skjuta honom. - Va? De gav sig på oss!
Känner du den här mannen? Känner du honom?!
Du körde 13 mil och såg inget. Nu efter knappt en händer det här!
Jag har aldrig sett honom förut! Jag dödade honom nästan själv!
Varför sa du åt mig att inte skjuta honom?
Han kunde ha gett oss information! Han kunde vara med i en större grupp.
Jag ljuger inte för dig!
Fan.
- Fy fan. - Vad heter du?
- Will. - Okej, Will.
Det finns en mask och handskar i säcken. Bäst du tar på dig dem.
Och tvätta dina jävla händer.
Fan.
- Nånting? - Nej.
- Jag måste kolla den andre. - Reserv där bak?
Hur är det med dig?
Va, Stanley?
Hur är det med dig, kompis?
Mamma! Mamma, det är pappa!
Det är pappa. Han är tillbaka. Han är okej.
Vänta. Vänta, gå inte så fort.
Kom, det är okej.
- Är du okej? - Ja, vi fick lite problem.
Sarah och Travis, det här är Will, hans fru Kim och deras son Andrew.
- Hej. - Hej.
Det här är min fru Sarah och min son Travis.
Hej. Hur är det?
- Är allt bra med er? - Så bra det kan bli.
Då så...
Vi lastar ur allt och så ska jag visa er huset. Ni kanske vill tvätta er.
När vi är inne så måste dörren till bakrummet vara låst. Där ni gick in.
Och dörren som leder till bakrummet måste också vara låst. Alltid.
Den röda dörren. Jag har nycklarna. Det är de enda.
Eller så har Sarah dem.
Det är enda vägen in och ut här. Allt annat ni ser är igenspikat.
Det viktigaste... Vi går aldrig ut på natten-
- om det inte är absolut kris.
När vi går ut på dagen går vi gärna två och två för säkerhets skull.
När vi hämtar ved eller vatten eller vad det nu är.
Det samma gäller besök på toaletten som ligger en bit från huset.
På natten använder vi hinkar och tömmer dem...
Vi tar det en annan gång.
Skjutvapen? Vi har dem inlåsta i ett vapenskåp i vårt rum.
Vi vill låsa in era också. Tills vidare. Okej, tack.
Och vi äter tillsammans två gånger om dan.
Bara för att ransonera maten, antar jag.
Alla diskar sitt eget porslin-
- och sätter tillbaka allt där det hör hemma.
Det är så vi vill ha det. Och vi tycker att det är viktigt-
- att ha rutiner och hålla oss sysselsatta.
Jag har säkert glömt massor.
Vi har gott om tid på oss att lösa alla detaljer.
Överbelastning.
Flytta in och kom i ordning. Så börjar vi jobba i morgon.
- Och välkomna. - Det är perfekt. Tack så mycket.
Välkommen, kompis. - Han gömmer sig.
Varför gömmer du dig?
Terra biter mig i foten.
Terra bet mig i tån!
Jävla skit. Säg åt honom att sluta bita mig i tån.
Du kanske ska ta ett bad?
- Va? - Du kanske ska bada.
- Luktar jag? - Nej.
Dina fina små vinkar... Herre min skapare, alltså.
Du luktar inte heller så gott.
Du luktar löksoppa. Du luktar fransk löksoppa.
Det låter så gott.
- Du är vacker. - Det säger du när jag är fulast.
Det är då du behöver höra det mest.
Buds mark sträcker sig -
- ytterligare en kilometer häråt.
Jag går ner hit för att jag kan se ner i dalen och se om...
Då och då, för att se om jag ser nånting...
Och böj knäna.
Det känns avigt, men det är som att sitta på dass. Huka dig över.
Måtta först och kolla att avståndet är det rätta.
Sen svingar du den över huvudet som en tomahawk. Inte över axeln.
- Så där? - Ja.
Okej.
Du är duktig.
Kan jag visa hur du ska slå för att inte sabba ryggen?
SMUTSIGT
Solcellerna ger oss ström nog att ladda batterierna och sånt.
Den stora fördelen är väl att vi aldrig får slut på ved.
Vilken duktig simmare!
- Kallt vatten... - Jag vet. Det är iskallt.
- Hur gammal är han? - Fem.
- Du måste ha fått honom tidigt. - Ja. Hur gammal är Travis?
Vi borde leka Hinkleken sen.
Vi ska gissa vem som är vem.
Herregud! Förlåt mig. Du skrämde mig.
- Förlåt. - Det är okej.
- Vad gör du uppe? - Jag kan inte sova.
Jag gick alltid till köket och åt om jag inte kunde sova.
Du då?
Jag vet inte. Jag har inte kunnat sova på ett tag. Bara mardrömmar.
Du kan sätta dig om du vill. Du behöver inte bara stå där.
- Hur länge har det där pågått? - Vilket?
Att du inte kan sova.
Det vet jag inte. Ett tag, antar jag.
Jaha... vad ska vi äta?
Jag äter brödpudding.
Och en cupcake. En red velvet-cupcake.
Och en cookies och cream-cupcake.
- Och typ tio sorters glass. - Det låter helt vidrigt.
- Tycker du inte om cupcakes? - Nix.
Tycker du inte om brödpudding? Vad är det för fel på dig?
Jag tycker inte om cupcakes, kakor, glass...
Till mina födelsedagskalas gjorde mamma rice krispies-tårtor.
Förlåt, det är så himla sorgligt.
- Jag tycker om vissa pajer. - Det är ju bra. Nåja, kanon.
Jag håller mina äckliga kakor och min äckliga glass här borta.
Håll dem där borta. Tack.
Hur gammal är du, Travis?
17.
Jag var inte mycket äldre än du när jag träffade Will.
- Jag ska nog gå och lägga mig. - Okej.
- God natt, Kim. - God natt. Vi ses i morgon.
- Ja... ja, vi ses då. - Okej.
Här. Jag kör ner den här högen. Är det okej?
Javisst.
- Tack, Will. - Inga problem.
- Bra människor, va? - Ja.
- Jag gillar att ha dem här. - Men bygg inget luftslott nu.
Jag behöver inte säga det till dig-
- men du kan bara lita på familjen.
Hur bra de andra än verkar. Glöm bara inte det. Okej?
- Ja. - Ja.
Will?
Det är okej. Bara gå in.
- Har du din pistol? - Ja.
Vad ser han?
Gå in. Jag tar hand om Stanley. Hey, sluta. Sluta.
- Vad ser han? - Jag sa åt dig att gå in!
Stanley. Lugna ner dig!
- Travis? - Stanley!
Travis!
Stanley!
Travis? Vad är det?
Stanley slutade plötsligt skälla och jag hörde nåt där uppe.
Vad gör du? Vad fan tänker du på?
- Han bara slutade skälla. - Man går inte in i skogen själv!
- Jag vill inte förlora dig. - Travis sa att han hörde nåt.
- Var? Var? - Där.
- Ser du nånting, Will? - Ingenting.
- Vi går in i huset. Kom nu. - Stanley då?
Han kan skogen. Han hittar hem. Kom.
Nu!
Kom, Will. Gör fan aldrig om det där.
Ja?
Hej, kompis.
Du ska inte oroa dig, okej? Stanley kommer garanterat hem.
Jag tänkte att du och jag kanske kan ge oss ut och leta i gryningen.
Så sov nu.
- Tack, pappa. - Visst. God natt, kompis.
- Stäng dörren. - Vad är det här?
Det här är... det var Buds rum.
- Vill du sätta dig? - Här borta?
- Det finns en lampa. - Ja.
- Har du den? - Jag har den.
Jag vill tacka dig igen, Paul, för att du låter oss bo här.
- Ni har ett jättefint hus. - Tycker du?
Tack ska du ha... för hönsen.
Jävlar. Nej, Paul, du behöver inte öppna den.
- Vad då? Dricker du inte? - Det gör jag.
Buds gömma.
Det är som guld.
Åh, wow, tack.
- Salud. - Salud.
Åh, fan. Den satt fint.
Vad gjorde du, Will-
- före all den här skiten?
Vad då, jobbade med?
Lite av varje, faktiskt. Byggjobb, rivning och...
- Sen var jag mekaniker ett litet tag. - Jaså?
Du då?
Jag... var lärare. Historia.
- Lägg av. - Vill du veta allt om Romarriket?
- Då är det mig du ska fråga. - Okej.
- Växte du upp i stan? - Nej, jag flyttade dit för Kim.
Jag följde efter henne dit.
- Stor familj? - Nej, det var bara jag och pappa.
Pappa var mekaniker och jag var enda barnet.
- Är du enda barnet? - Ja.
Jag trodde...
- Bodde ni inte hos din bror? - Jo.
Det är formellt sett hennes bror, men min svåger kändes som min bror.
Jag tror-
- att jag ska... krypa till kojs.
Andrew?
Andrew, vakna, kompis. Kom igen, vakna. Vakna.
- Var är jag? - Bara i ett annat rum. Det är okej.
Kom, så lägger vi dig i sängen igen. Okej?
Kom. Ta min hand. Okej? Allt är bra.
Gå och lägg dig.
Pappa?
Pappa, det är nån i huset.
- Var? - Där nere.
- Var är din mask och dina handskar? - I mitt rum.
Gå och hämta dem nu! Snabbt!
Här.
Jävlar.
Stanna där.
Woah. Okej, det är han. Vi backar ut igen.
- Vad händer? - Väntar du här?
- Ja, okej. - Vi pratar i vardagsrummet.
- Vad händer? - Vänta lite.
- Det är Stanley och han är sjuk. - Va?
Älskling, ta Travis och hämta Andrew och Kim och vänta i vardagsrummet.
Will och jag tar hand om det.
- Jag vill se honom. - Ja, men det får du inte.
Hur vet du att han är sjuk? Jag vill se honom.
- Nej, du... Sluta nu. - Det här är för jävligt.
- För jävligt! - Gör mig till skurken om du vill.
Du går inte in i rummet. Okej? Han är för helvete sjuk!
Gå till vardagsrummet. Ta honom. Jag är hemskt ledsen, Travis.
Gå, snälla, snälla. Nu.
Jag tror -
- att Will och jag ska vara de enda som går ut på ett tag.
Vi vet inte vad som smittade Stanley. Det kan ha varit ett djur-
- en annan människa, vad som helst.
Travis. Du gick inte in i rummet innan vi kom dit, va?
- Nej. - Du öppnade dörren, men gick inte in?
- Jag rörde inte dörren. - Va?
Den var redan öppen.
Var dörren öppen när du kom dit?
Ja.
- Vem öppnade dörren då? - Jag vet inte. Jag menar...
- Kanske Andrew. - Va?
Andrew sov i vårt rum.
- Nej, han låg i morfars rum. - Vad pratar du om?
Jag tog in honom innan ni vaknade.
Varför hör vi det först nu?
- När skulle jag annars ha sagt det? - Backa. Berätta allt som hände.
Andrew sov i morfars rum.
Han hade en mardröm, så jag väckte honom och tog in honom till er.
Sen gick jag till den inre hallen, såg dörren stå öppen-
- hörde nåt och sen väckte jag alla.
- Var Andrew i det andra rummet? - Ja.
- Är det sant, gubben? - Jag minns inte.
Såg du Stanley i natt?
- Jag minns inte. - Tänk efter och säg vad du minns.
Jag minns inte.
Hur kan du inte minnas?
- Går han i sömnen? - Nej, han går inte i sömnen.
Det är helt ologiskt, för Andrew når knappt upp till låsen.
- Du är säker på att dörren var öppen? - Ja.
- Du kan ha varit halvvaken. - Han sa att han var säker.
- Jag var klarvaken. - Det var natt och du kan minnas fel.
Jag vet vad jag såg. Dörren var öppen innan jag kom dit.
Jag drar inga förhastade slutsatser-
- men för säkerhets skull ska vi nog inte umgås på en dag eller så.
- Det är säkert ingen fara. - Jag vidtar bara lämpliga åtgärder.
Hur låter det? Låter det okej för alla?
Ja.
Okej. Will, Kim. Ta mat och vatten så det räcker och ta Andrew och gå.
Gå till ert rum och stanna där ett tag. Okej?
Okej.
Jag är hemskt ledsen, men vi får inte ta några risker nu.
Sarah, Travis, vi gör likadant. Jag tar allt som vi behöver.
- Jag tror att vi nog... - Vi går bara.
Jag tror att det är bra att vi är åtskilda ett par dar.
- Okej. - Jag är säker på att allt ordnar sig.
Travis? Kom hit.
Jag vill att du ser mig i ögonen och säger att du talar sanning.
- Du rörde inte dörren? - Nej.
Okej. Rörde du honom?
Andrew? Rörde du honom?
Ja, jag menar... Ja, jag höll hans hand och...
Och jag tog honom till hans rum.
Och du bar inte handskar och mask, va?
Varför skulle jag ha dem på mig inne i huset?
Okej. Vi... vi ska alla tvätta oss.
Sen lämnar vi inte det här rummet.
Okej?
Det är okej.
- Mamma. Mamma. - Vad är det?
- Det är Andrew. Han kan vara sjuk. - Va? Vad pratar du om?
Jag vet inte. Andrew grät och jag lyssnade från vinden-
- och de sa att de måste sticka.
Andrew grät och Kim sa att de måste sticka.
Hör du nåt?
Ja.
- Hur mår du? - Va?
Mår du okej?
Ja, ja, jag mår fint.
Vad vill du göra?
- Vi har inte så många alternativ. - Vad betyder det?
Om de vill lämna oss tar de även vår mat och vårt vatten.
- Kan vi inte ge dem en skälig andel? - Vart går de när allt tar slut då?
Du har inte sett människor när de blir desperata.
- De utsätter inte oss för den risken. - Vi vet inte det.
Vi känner dem inte. Vi vet inte om nåt de har sagt är sant.
Han försökte bryta sig in hos oss.
För att få mat och vatten till sin familj. Pappa hade gjort likadant.
Jag tror inte vi kan ta risken. Vi kan inte riskera det.
Du fattar inte.
Om de är sjuka så är jag det också.
Vi vet inte det, okej? Vi vet inte det.
Vi är strax tillbaka, du stannar här. Du väntar här tills vi kommer. Okej?
Okej?
Hey, jag älskar dig.
- Mamma! Mamma! - Mamma är här.
- Will. - Ja?
- Är allt okej? - Ja. Andrew hade bara en mardröm.
Det var allt. Förlåt att vi väckte er.
Får jag komma in och kolla honom?
Det är inte läge just nu, Paul.
Du sa själv att vi inte skulle träffas just nu.
Jag vill bara se att Andrew är okej.
Det är så mycket som har hänt.
Jo, men jag blir mycket lugnare-
- om jag får komma in och titta på honom. Kan jag få göra det?
Will? Kom igen, Will.
Var inte dum nu. Det är mitt hus. Jag bjöd hit er.
Will, öppna dörrjäveln! Kom igen. Öppna dörren!
Okej, visst.
Förlåt, jag bara...
- Var är Travis och Sarah? - De är i det andra arummet.
- Nej. Ta bort handen från pistolen. - Vad fan gör du?
- Ta bort handen från pistolen nu. - Okej.
Kom in. Och stäng dörren. Och gå bort till hörnet.
Ända in i hörnet, Paul. Ända in, ända in, ända in.
- Var fick du tag i pistolen? - Varför bär du mask?
Ingen är sjuk här. Ta av den. Ta av den.
Ta av den jävla masken!
Andrew, fortsätt blunda, kompis.
Lyssna, Paul, jag är ledsen. Okej?
Tack för allt, men vi vill åka.
Vi har packat. Jag vet hur du är.
Men om du går nära min fru eller mitt barn, så dödar jag dig.
Vi vill bara ha en skälig andel. Mat och vatten så att vi klarar oss.
Sen sticker vi och ni ser oss aldrig mer. Förstår du?
Ja.
- Okej, älskling, kom. Fortsätt blunda, kompis.
- Det är okej. - Will, om han är sjuk...
Tyst. Tyst.
Okej. Okej.
Stanna där.
Okej. Kom. Rör dig sakta.
Paul, sluta. Vänd dig om.
Vänd dig om. Gå.
Gå till trappan.- Det är okej. Var försiktig. Var försiktig.
- Upp med händerna, bara gå ner. - Ja.
Okej.
Ge pistolen till Paul.
Sarah. Vi vill bara åka.
- Ge Paul pistolen. - Jag kan inte.
- Will, vad händer? - Det är okej, älskling.
Gör inte det här.
Sarah, vi kan lösa det här om vi båda sänker våra vapen.
Vi vill bara åka. Och vi vill ha en skälig andel.
Så det räcker åt båda. Och ni ser oss aldrig mer.
Okej?
- Okej. - Okej.
Så här då? Jag räknar till tre, så sänker vi båda våra vapen. Okej?
Ja.
Okej.
- Will... - Ett.
Två.
Tre.
Är vi okej, Sarah?
Jag vill bara prata...
Kim, spring!
Rör dig inte!
- Var är Kim? Vart tog hon vägen? - Jag vet inte.
Ser du nu vad du gjorde? Ser du vad du fick mig att göra?
Stanna! Nej! Stanna bara. Ställ dig i hörnet!
Gå, gå!
Sätt dig.
Snälla, låt oss bara åka. Jag lovar, om ni låter oss...
Sluta prata! Sitt stilla! Rör dig inte!
Okej. Ge mig dina jävla händer! Sluta röra på dig!
- Fy fan. - Öppna dörren.
Öppna dörren, Paul. De är sjuka.
- Fan för dig, Paul. - Tyst!
- Fan för dig. - Tyst, allihop.
- Låt oss vara! - Släpp honom!
- Snälla, låt oss bara få åka. - Tyst!- Sarah, han vaknar.
- Okej. Will, upp. - Will?
Var bara tyst. Säg inget.
Will, upp.
Upp nu, Will. Kom igen, Will.
Upp nu!
Tjafsa inte, Will. Ställ dig upp! Kom igen!
Din jävla...
Mamma? Mamma, pappa?
Sluta! Sluta!
Sluta, snälla! Sluta!
Fy fan! Fan för dig!
Nej!
Stanna! Sarah!
Stanna!
Stanna, sa jag!
Mitt barn!
Min son!
Du dödade mitt barn!
Vill du döda mig?
Döda mig!
Åh, älskling. Åh, älskling.
Travis.
Åh, Travis.
Mamma?
Åh, Travis.
Travis, det är okej, vännen. Allt kommer att bli bra.
Det kommer att bli bra.
Du kan släppa taget.
Travis...
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service 2017
Ansvarig utgivare: Kristina Pesznecker Scanbox Entertainment Sweden AB