NETFLIX ESITTÄÄ
Kirjeet.
Nykyään niitä kirjoitetaan vain harvoin.
Yhtä et kuitenkaan taida unohtaa.
Se lähetetään punanuttuiselle pullukalle.
Jos on ollut ainakin enimmäkseen kiltisti, hän tuo lelun tai kaksi.
Kukaan ei kuitenkaan koskaan ihmettele, miten tämä kaikki oikein sai alkunsa.
Tämä tarina kertoo kirjeistä, ja kaikki alkoikin -
juuri tästä.
KUNINKAALLINEN POSTIAKATEMIA
...74, 75, 76,
77, 78, 79,
-80! -Kersantti!
Kirje johdolta yhdelle kokelaistanne.
Se on hänelle, herra.
Kokelas Johansen!
Hetkinen vain.
Älä sano mitään. Anna, kun arvaan.
Luovutan. Kuka olet?
Kessu.
Istuhan, kersantti. Maistuisiko espresso tai cappuccino?
Eikö sinun pitäisi olla ratsastusharjoituksissa?
Ei hätää. Minulla on tuuraaja.
Kirje postimestarin toimistosta.
Mitä? Oletko tosissasi, kessu?
Äläpä kiusoittele minua.
Pidä näitä.
Odotin tätä hieman aiemmin.
Minut on kutsuttu leijonanluolaan.
Älä sittenkään tee kersantille espressoa.
Voit juoda loput. En enää tarvitse sitä.
Katson paikkaa vielä kerran, jotta voin unohtaa sen.
Valmista tuli. Mennään.
KUNINKAALLINEN POSTILAITOS
Yhdeksän kuukautta.
Yhdeksän kuukautta sitten -
käytin kaiken vaikutusvaltani saadakseni sinut Kuninkaalliseen postiakatemiaan.
Oikeastaan yhdeksän kuukautta ja kuusi päivää. Hällä väliä.
Enkö saa krutonkeja? Oletpa tylsä.
Keskustellaanko edistyksestäsi?
Ehdottomasti.
-Kersantti. -Kyllä. Lajittelu ja arkistointi:
täydellinen epäonnistuminen.
Kirjekyyhkyn hoito ja käsittely:
surkea suoritus.
Särkyvien lähetysten kuljetus:
kaikkien aikojen surkein.
Se siitä.
Tärkeintä on, että yritimme. Eikö?
Harmi. Pakkaan laukkuni ja palaan kotiin.
Hiisi vieköön.
-Ei enää askeltakaan. -Totta, isä. Milloin kasvan aikuiseksi?
Milloin lakkaan hukkaamasta tilaisuuksia,
joihin olet kiltisti minut pakottanut, ja miehistyn kunnolla?
Minun täytyy todella miettiä elämääni -
silkkilakanoihini kääriytyneenä ja kaviaaria sekä merkkisherryä nauttien.
Luuletko, että annan sinun mokata tahallasi ja tanssahdella takaisin -
ylellisen merkityksettömään elämääsi?
Itse asiassa kyllä. Missä muuallakaan...
Onnittelut. Olet nyt postinkantaja.
Anteeksi mitä?
Saat luvan perustaa postitoimiston -
Smeerensburgiin.
Saat aikaa vuoden.
Vuodenko? Smeerensburgissako? Mitä oikein tapahtuu, isä?
Kuusi tuhatta kirjettä riittäköön. Saat leimata ne itse.
Kuuntele tarkkaan, Jesper.
Ilman niitä kirjeitä saat heittää hyvästit perinnöllesi.
Ei enää luksusasuntoja, postivaunuja, vaatteita, gaaloja...
Kaikki on mennyttä.
Sinua odottaa elämä kodittomana.
-Mutta... -Kuusi tuhatta kirjettä vuodessa.
Lahjominen tai huijaaminen ei nyt auta.
Älä viitsi, isä. Nyt on kyse minusta.
Puhutaan asiasta.
Olen poikasi Jesper. Pikku-Jespy.
Muistatko, kun sanoin: "Saanko postitella, isi?
Saanko auttaa postien postittamisessa ja lätkäistä leiman..."
Odota!
Tiedätkö, kauanko univormua silitettiin?
En minäkään. Joltakulta meni siihen tunteja. Haloo?
Onpa mukava nähdä, Burghard. Et ikinä arvaa, mitä...
En ole vielä vaunuissa, Burghard. Burghard?
Minäkin olen kurin kannalla, herra, mutta eikö Smeerensburg -
ole hieman liikaa?
Poika saa palata maan pinnalle, kersantti. Ja kukapa tietää?
Ehkä hän kiittää minua jonakin päivänä.
Kiitos vain, isä.
Onpa kerrassaan ihanaa, isä. Kiitoksia vain.
Onpa huisia, isä.
Kerrassaan fantastista.
Kiitos, isä.
Kiitos.
Pidän karmivasta kärrykyydistä.
Kiitos oikein paljon.
Kiitos.
Palaa risteykseen.
Käänny kuolleelta puulta vasemmalle. Ole hyvä vain.
Mitä? En ole eksyksissä.
Olet. Usko pois.
Onpa hauskaa. Kiva vene. Aiotko ehkä kulkea sillä tänään?
Mitä sanoit?
Olen Smeerensburgin uusi postinkantaja.
Se sijaitsee veden ympäröimällä saarella, joten pääsen sinne vain veneelläsi.
Alkaako leikata?
Onko sää aina tällainen?
Nyt on oikeastaan helle.
Siinä se on. Smeerensburg.
Hurmaava, eikö? Näkisitpä sen keväällä.
Silloin harmaan sävyt tulevat esiin.
Mitä täällä tapahtui?
Värikkäitä paikallisia tapoja ja outoa kansanperinnettä.
Ne kuuluvat erikoislaatuisen kaupungin eläväiseen kulttuuriin.
Ei. Miksi te...
Senkin mädät kiusankappaleet!
Missä kaikki ovat?
Kaikkiko?
Luulin, että täällä olisi vastaanotto.
Aivan. Vastaanotto tietenkin.
Onneksi muistutit. Soita tuota kelloa,
ja vastaanotto alkaa.
-Kelloako? -Niin.
Kokeile vain. He tulevat orkesterin,
alkupalojen ja kaupungin avaimen kanssa.
Kaikkea vastaanottomaista.
Niinkö?
-Tännekö? -Tietenkin.
Suurkaupungista tullut uusi postinkantaja on täällä harvinaista herkkua.
Mitä tapahtuu?
Minun!
He purevat! Irti minusta!
Eikö olekin mukavaa?
Luulit, että he unohtivat.
Vie minut pois täältä!
Mitä täällä tapahtuu?
-Miksi kaikki seisoskelevat? -Kappas! Kuka heitti pyyhkeen kehään?
Heitti pyyhkeen... Mekö?
Paraskin puhuja.
Myönnä. Soitit kelloa pelkuruuksissasi.
-Ellingboeko? Ei koskaan! -Älä uskallakaan korottaa ääntäsi minulle!
Soitit kelloa! Tiedän, että soitit....
Olet pelkuri ja syytät siitä meitä!
-Uskomatonta! -Kolasimme lunta...
Hei!
Mitä oikein löysitte, lapset?
Minun.
Näytä isille, mitä löysit, mussu.
Minun.
Noin ei saa kohdella ketään.
Ei varsinkaan minua.
Hetkinen. Minäpä...
-Postinkantajako? Kaikkea kanssa. -Milloin he oppivat?
Meille lähetettiin taas postinkantaja!
Selväksi tuli. Ette tiedä, kuka olen. Sallittakoon se tällä kertaa.
Sanonpa vain, etten ole oikeasti postinkantaja.
Tai olen. Kyseessä on perheyritys.
-Isäni on asia erikseen... -Mihin jäimmekään? Soita kelloa!
Aika ei riitä yksityiskohtiin...
KOULU
Tule kassalle.
Tulen kohta.
Kuulehan. Kuka oletkin, varoitan sinua.
Minun kanssani ei kannata pelleillä.
Voihan makrilli, mikä haju!
Makrilli on loppu. Silakkaa ja madetta löytyy.
Univormu, kylmä hiki, kauhusta jäykkä ja tutisevat saapasjalat. Niinpä niin.
Heitänpä villin veikkauksen.
Olet uusin postinkantaja, ja lautturi käski soittaa rysykelloa.
Millä kaupungilla on muka rysykello?
Voimmeko avata ikkunan? En enää...
Tervetuloa Smeerensburgiin, vallattoman vihanpidon kaupunkiin.
-Vihanpidonko? -Kaunaa, kinastelua,
Krumit vastaan Ellingboet. Joten...
Aiotko ostaa jotakin vai tulitko jauhamaan tyhjästä?
Hetkinen.
Eikö tämä ole koulu? Missä lapset ja opettaja ovat?
Aivan. Kiitos.
Tiesin, että unohdin jotakin. Lapset.
Kiitos.
Oletko opettaja?
Asiahan on näin. Myyn kalaa, ja tiskin toisella puolella seisova,
-eli sinä, ostat sitä. -Hetkinen. Oletko tuo sinä?
Mitä tapahtui?
-Minäpä kerron. -Kuulostipa keljulta.
Otin vastaan opettajan pestin paikassa, jossa lapset eivät käy koulua.
Arkkivihollisen penskojen kanssako? Eihän se nyt käy päinsä!
Nyt joudun tekemään tätä, jotta saisin edes vähän rahaa -
ja voisin aloittaa alusta kaukana täältä.
Aiotko ostaa jotakin?
Silakat ovat alennuksessa.
Siinä oletkin. Ihmettelinkin, mihin menit.
-Huomenta, nti Alva. -Mogens.
Tulehan, miehenalku. Säästin parhaan viimeiseksi.
POSTITOIMISTO
Oma koti kullan kallis.
Mitä ihmettä?
-Postita tuo, postinkantaja. -Tuohan oli täysin...
Mene kotiin, luuseri!
Jos kerran olen luuseri, niin sinä olet...
Liian kaukana. Pääsit karkuun.
Luonnonvaloa riittää mukavasti.
Rustiikkia, raikasta sisäilmaa ja upea näköala.
Sopii eläinten ystäville.
-Nauti. -Odota!
Tämä on väärinkäsitys.
Nyt ymmärrän.
Suostutteliko isäni sinut tähän? Hyvä temppu. Menin lankaan.
Nyt saa riittää. Näytä oikea majoitukseni.
Haluan kuuman kylvyn ja ruokalistan.
Annahan, kun autan.
Olet postinkantaja Smeerensburgissa, maailmasta eristäytyneellä saarella.
Täällä on kylmä ja naapurit nujakoivat. Lisäksi tämä on nyt kotisi.
Alkaako leikata?
Melkein. Enää vähän aikaa.
Riittää. Tämä paikka on kamala!
Lähden kotiin.
Ei. Muista, ettet voi lähteä.
Joudut rahattomana kaduille.
Mutta täällä on hirveää.
Kylmää ja inhottavaa. Kaikki ovat ilkeitä. Kaipaan silkkilakanoitani...
Suu suppuun! Et saa olla heikko.
Keskity. Miten pääsen täältä pois?
Tarvitsen -
kirjeitä.
Selvä. Nyt tärppää. Tunnen sen. Tule isän kätösiin, suloinen pikku kir...
Ei voi olla totta.
Olkoon. Siirrytään alkulähteille.
Huomenta, rouva.
Olen postinkantaja. Tietenkin.
Jos haluatte lähettää kirjeitä, voisitte kiireen vilkkaa antaa ne...
Hei. Tervehdys.
Jos teillä on kirjeitä, otan ne vastaan mielelläni.
Synttärikortteja? Kaukainen serkku? Kuolinilmoitus?
Jestas sentään!
Onko kirjeitä -
tai paketteja? Onko paketteja?
Yrittäkää nyt edes! Kirjeitä! Minulla ei ole koko päivää aikaa.
Pysyttele matalana. Ei paniikkia.
Siksi sitä siis kutsutaan etanapostiksi.
Mitä täällä tapahtuu? Missä kaikki kirjeet ovat?
Asukkailla on vain yksi asia sanottavana toisilleen.
Heidän asiansa tulee selväksi ilman postiakin.
-Eikö muka? -Hetkinen.
Ei kirjeitä? Miten sitten pääsen pois...
-Mitä ihmettä? -Saisinko piirustukseni takaisin?
Tuuli puhalsi sen pois.
-Ole kiltti. -Ei nyt, ipana.
Minun pitää selvittää, mistä saan kir...
Siinäpä se. Olen postinkantaja.
En voi siis antaa sitä sinulle, mutta voin postittaa sen sinulle.
-Miten? -Se on yksinkertaista.
Taittelen äärimmäisen hienon piirroksesi ja laitan sen tällaiseen kirjekuoreen.
Sitten pitää maksaa leimasta, jotta voin laittaa sen postilaatikkoon.
-Leimastako? -Aivan.
Heitä minulle penni, niin leimaan sen ja kaikki on valmista.
Etkö voi vain laittaa sitä laatikkoon?
Kunpa voisinkin, mutta se ei käy.
Se ei ole kirje ilman leimaa. Ymmärrätkö?
Mitäs siis sanot? Saan kirjeeni ja sinä piirroksesi.
Molemmat voittavat. Haluathan piirroksesi? Jos et, minä pidän sen. Se on mahtava.
Sinuna pitäisin sen. Lähettäisin sen kirjeenä itselleni.
Hei, isä.
-Kiva setä lähettää piirustukseni. -Valetta.
-Lapset valehtelevat. -Anna hänelle penni.
Kappas. Väärä osoite.
Minun mokani. Ette ole Spendlebergit.
Nähdään myöhemmin. Ei tarvitse jutella. Heippa!
Rauhassa, hauvat!
Tuo taisi olla pikapostia.
Hyvä on, Smeerensburg. Voitit tämän erän, mutta minä en luovutakaan helpolla.
Saan kirjeeni pian.
Hyvästelen sinut, kylmyyden, sekopäät ja kanat. Aivan. Jopa sinut.
Saat nähdä viikon kuluttua.
Korkeintaan kahden.
Onko huono hetki? Sinulla näköjään riittää tekemistä.
Eikö sinulla ole -
esimerkiksi töitä tehtävänä?
Tietenkin on.
Tulin hakemaan lähtevät postit.
Missä ne siis ovat?
Auta minua painavien säkkien kanssa. Selkäni oikuttelee.
-Vihaan sinua. -Tiedän.
Missä kaikki posti siis on?
Pidätkö sitä jossakin toisessa huoneessa?
Voisin kävellä huonetta ympäri.
Sano "polttaa", kun liippaa läheltä.
Sano "kylmenee", jos menen liian kauas.
-Ja... -Mikä tuo on?
Mikä? Metsurin mökkikö?
Niin. Asuuko siellä joku?
Toki. Suosittelen pistäytymään.
Kiva kaveri, joka pitää vieraista.
Huhuu? Olen talossasi, tai mikä tämä ikinä lieneekään.
Onko ketään kotona?
Ei voi olla totta.
Tietenkin näin tapahtuu.
Hienoa. Tapan sen lautturin.
Mitä?
Lelujako?
Kas noin.
Nyt voin palata kotiin tyytyväisenä siitä, etten saavuttanut yhtikäs...
Nyt saa riittää!
Parempi elossa katuojassa kuin palasiksi hakattuna. Ei kiitos.
Älä hakkaa minua palasiksi metsään!
Missä tämä on?
Mitä? En tiedä. Mistä minä... Hetkinen.
Tiedän kyllä.
Jatka tätä tietä pitkin ja pääset perille. Huomaat kyllä. Voin näyttää sinulle.
Toki. Minäpä näytän sinulle.
Sillä lailla.
Anteeksi. Voinko...
Perillä ollaan.
Varo, kun astut... Mikä tuo on?
Etkö ole postinkantaja?
Haluatko siis minun...
Ei, mutta minä...
Selvä. Mielelläni.
Toimitan oikein mielelläni paketin, jossa on aivan varmasti irti leikattu pää.
Tässä on pakko olla irti leikattu pää. Pitelen varmasti irtopäätä.
Tämäkin vielä. Yritän...
Siinä oletkin.
Olet yllättävän hiljainen valtavaksi... Tai siis rotevahkoksi...
Olet jotenkin patsasmainen.
Mitä? Tuonneko?
Et voi olla tosissasi. Ei käy.
Tekisin sen oikein mielelläni, mutta edessä on aita.
Pahus. Ei voi mitään. Minkäs sille mahtaa? Mitä tapahtuu?
Kuuntele nyt. Avaa tämä. Miksi teet minulle näin?
Voi ei.
Mitä oikein haluat? Isälläni on rahaa. Kirjoita lunnasvaatimus, jos osaat.
Teen sen puolestasi.
Hän ei ikinä arvaa minua kirjoittajaksi.
Käytän yksitavuisia sanoja. Ole kiltti!
Päästä minut pois!
Miksi?
Kuka siellä?
Ovi.
Ei.
Lukot!
Tämän on liikuttava. Vauhtia!
Aukea nyt. Vauhtia.
Äkkiä nyt.
Pysy kasassa.
Missä he ovat?
Älkää antako heidän paeta! Napatkaa heidät!
Selvä. Tein kaiken, mitä pyysit. Voinko...
-Hän tuli viimeistelemään minut. Voi ei! -Postinkantaja?
Oletko siellä?
Menkää pois, ettei hän kuule teitä!
Haluamme lähettää nämä kirjeet.
Hetkinen. Mitä sanoitkaan?
Serkun mukaan hra Klaus antaa lelun, jos kirjoitamme hänelle kirjeen.
Hän käski myös tuomaan pennin.
Sehän ei ole kirje ilman leimaa, eikö?
Kuulkaahan.
Haluatteko lelun?
Hei. Kiinnostaisiko teitä upouusi lelu?
Kirjoittakaa kirje hra Klausille.
Laittakaa se kirjekuoreen, jossa on nimenne, ja tuokaa penni.
Penniä ei saa unohtaa.
Ovatko nämä tarpeeksi surullisia?
Hyvää työtä.
Sillä lailla.
Nyt onkin -
hankalan osuuden vuoro.
Selvä. Pitää vain muistaa, että hän tuskin on kirvesmurhaaja.
Se on mahdollista, muttei todennäköistä.
Pohjimmiltaan hän on hyvä tyyppi.
Hei.
Hei. Olet ilmeisesti Klaus.
Muistatko, kun murtauduin kotiisi eilen?
Postinkantaja Jesper Johansen. En kai esitellyt...
Minä... Kuulehan, Klaus.
Sana taisi hieman kiiriä. Smeerensburgin lapsiparat ovat alkaneet -
aivan oma-aloitteisesti kirjoittaa kirjeitä ja pyytää sinulta -
leluja.
Siksipä ajattelin, että koska sinulla on vaja täynnä leluja -
pölyttymässä tyhjän panttina, niin...
Hyvänen aika. Tässä tämä olikin.
Tämähän on -
täysin normaalia.
Ei missään nimessä mielisairauden oire.
-Mene pois. -Hyvä Klaus.
Ajattele pieniä lapsia.
Jos lahjoitat heille vanhat lelusi,
toimitan ne mielelläni ilmaiseksi.
Odota, Klaus!
Ole kiltti.
Toisit iloa heidän kurjaan elämäänsä.
Katso tätä. Pikku Herlief-parka.
Hänellä on risuja ja kiviä leluina. Surullista.
Ja tämäkin.
Pikkuinen Penny... Tai siis Patty.
Hänen vanha nukkensa mureni käsiin, kun hän tuli luokseni.
Sitten on vielä ruma pikku Kristoff.
Se pieni...
Samaan aikaan tänä yönä.
Hienoa. Samaan aikaanko? Keskellä yötäkö?
-Voin viedä lelut nyt. -Ei. Haluan mukaan.
Sinun ei tarvitse tulla mukaan.
Postinkantajaksi kouluttautumaton ei ehkä saa matkustaa vaunuissani.
Katson sääntökirjasta.
Hienoa. Nähdään siis tänä yönä. Oli hauska jutella.
Leikkimässä!
Kuulitte aivan oikein.
Ellingboen kanssa!
-Oikean Ellingboen! -Jestas sentään!
-Kuulitteko? -Sitä ei voi hyväksyä.
En tiedä, miten niin kävi. Silmäni vältti vain hetkeksi...
Sitten näin sen.
Toin hänet välittömästi, herra.
-Huutava vääryys. -Käsittämätöntä.
-Uskomatonta! -Mitä oikein teemme?
Tämä on mitä surkein tilanne.
Surkeampaa en ole nähnytkään. Mitä ajattelit, ipana? Etkö tiedä, että...
Krumit ja Ellingboet eivät tule toimeen.
-Mutta miksi? -Kysytkin vielä.
-Siinäs kuulitte. -Miksi?
Mitä oikein teen?
Auta meitä. Pyydän.
Tiedätkö, mikä tämä on, poikanen?
Tämä on perinne!
Vuosisatoja kestänyttä upeaa vihaa, joka siirtyy sukupolvelta toiselle.
Vuonna -45 oli sadan päivän kärhämä.
Voitimme selkeästi.
Merellä käytiin hermosota.
Vuonna -86 pyllisteltiin ja kunnolla.
Tiedämme tasan tarkkaan...
Näin on siis ollut aina...
...että Krum vihaa Ellingboeta...
...eikä Ellingboe voi sietää Krumia.
Siinä syy.
Ethän tarkoittanut olla epäkunnioittava sitä perinnettä kohtaan?
-Aivan. -Niin ei tapahdu enää koskaan, eihän?
Ei tietenkään.
Kerrohan, mistä sait tämän kaunokaisen.
Minäpä arvaan. Sitä ei jätetä portille.
Olet melkoinen sanaseppo.
Älä suotta vastaa tuohonkaan.
Olen pahoillani!
Ei!
Lopettakaa!
Senkin mädät kiusankappaleet!
-Minä! -Valitse minut!
-Pois tieltä! -Haluan polkupyörän!
-Kertoisitko hra Klausille? -Ota kirjeeni!
Minä ensin! Nukke!
-Haluan mennä ensin! -Muodostakaa jono! Vauhtia!
Viimeiset hännille. Menkää jonoon.
Sillä lailla. Ojennapa kirje.
Kirjekö? Hyvä.
Hienoa. Tiehesi. Seuraava jonosta.
-Mikä hänen suutaan vaivaa? -Hän ei ole täältä. Hän on saamelainen.
Mukavaa. En kuitenkaan näe kirjettä. Tule takaisin sellaisen kanssa.
Päivänjatkoja. Onko muita kirjeitä?
-Tässä! -Minulla!
Tiedätte, miten toimia. Ei lelua ilman kirjettä.
Emme osaa kirjoittaa.
Ei voi mitään, ipana.
Tiedättekö, mitä voisitte tehdä?
Mitä teet?
Passitatko lapset kouluun kirjoittamaan?
-Mikä sinua vaivaa? -Tarkoitukseni oli...
Kuulehan, postinkantaja. Älä sekoita minua touhuihisi.
Olen mädäntynyt täällä viisi vuotta ja pääsen aivan pian pois.
En anna sinun pilata kaikkea.
Menikö perille?
Lapset menevät hukkaan ilman koulutusta.
Tarkoitan...
Anteeksi haaveiluni, mutta eivätkö opettajat ole sitä varten?
Etkö ryhtynytkin opettajaksi siksi, että voisit vaikuttaa asioihin?
Nuori rakkaus tuo muistoja mieleen.
Tiiviitä katseita ja sydänten läpätystä.
Ei niinkään ulinaa tai jöötejä housuissa.
Menet nukkumaan, ja kun heräät aamulla, lahja odottaa takan luona.
Niin. Hra Klaus on mahtava.
-Aivan. Hän on mahtava. -Niin.
Klausko mahtava?
Hän on valtava, mutta mahtuu savupiipusta.
-Niinkö? Miten? -En tiedä.
Se lienee taikaa.
Noin.
Jos jätätte sukat takan reunalle, hra Klaus täyttää ne leluilla.
Hän tulee vain nukkuessanne.
Kukaan ei ole nähnyt häntä.
Hän vaikuttaa näkymättömältä.
Hän pitää kekseistä. Jättäkää niitä tarjolle häntä varten.
Mene kotiin, luuseri!
Kuka nyt on luuseri, pikkukakara?
Hra Klaus on mitä mahtavin.
Oletteko kuulleet Klausista?
Klaus tekee parhaat lelut.
-Klaus. -Hänen lelunsa ovat parhaita.
-Mitä tapahtui? -Suu suppuun. Istu vain ja ole mahtava.
Mitä?
Opimmeko tänään jotakin?
Jos teidän on pakko olla täällä, olkaa edes hiljaa.
Kirjoittakaa vaikka vokaaleita. En nyt keksi muutakaan.
-Meillä ei ole muistikirjoja. -Eikä kyniä.
Tehdäänpä sopimus. Opetan teille jotakin, jos lupaatte häipyä. Olkaa kilttejä.
Sillä lailla.
Onko tuo tosiaan nimeni?
Sehän se. Voi tätä riemun päivää.
Opettaisitko lisää?
-Ole kiltti. -Minun vuoroni.
-Haluan kirjoittaa nimeni. -Minäkin.
-Valitse minut! -Haluan kirjoittaa!
-Minäkin haluan! -Opeta minua!
-Haluan kirjoittaa! -Valitse minut!
Liian painava.
Hyvä on.
Voin mennä yksin. Sinun ei tarvitse...
Ei millään pahalla, mutta laihdutuskuuri ei olisi pahitteeksi. Mitä teet?
Vähemmän lahjoja, vähemmän painoa.
Vähemmän lahjoja tarkoittaisi vähemmän kirjeitä, mikä tarkoittaisi -
lasten unelmien särkymistä.
En salli sen tapahtuvan.
Olemme luottamustehtävissä lasten tähden.
Sainpas.
Tule tänne! Ole kiltti!
Väsytän ne, ja sinä nappaat ne. Hyvää yhteistyötä.
-Niin. Olemme ajoissa. -Hyvä idea, porot. Luotettavia ja vahvoja.
Postitoimisto on virallisesti avoinna. Onko teillä kirjeitä? Sisään vain.
Kiitos.
Hei, luuseri! Mitä oikein tapahtui?
Lähetin kirjeen ja sain vain palan hiiltä.
Se on oikein. Kaltaisesi ilkeät nuijapäät eivät saa leluja Klausilta.
Miten hän tietäisi ilkeydestäni, ellet sinä olisi kannellut?
Minun ei tarvinnut.
Hän tietää kyllä.
Mitä tarkoitat?
Hän näkee kaiken.
Jokaisen jäynän, kepposen ja kolttosen.
Hän pitää niistä listaa.
-Hän sanoo sitä tuhmurilistaksi. -Sinä valehtelet.
Usko minua.
Et halua joutua tuhmurilistalle.
Aiotko vielä heittää lumipallon?
Sitähän minäkin.
Saavatko vain kiltit lapset leluja?
"Arvon hra Klaus,
lapioin tänään kaikki katuni pihat.
Eikö se ole hyvä teko?
Ettehän laita minua tuhmurilistalle?"
"Arvon hra Klaus,
tänään minä ja veljeni autoimme äitiä kotitöissä.
Teemme niin joka päivä,
-jos tuotte leluja. Lupaamme." -"Arvon hra Klaus,
naapurimme korjasi tänään aidan reikää,
putosi ja loukkasi jalkansa.
-Taisi sattua. Hän huusi ja huusi." -Ellingboet hyökkäävät! Apua!
"Autoimme häntä. Hän ei pitänyt siitä, mutta hän taisi olla salaa mielissään."
"Sen teimme tänään. Ja eilen -
rva Runan marjojen varastamisen sijaan keräsimme ne häntä varten.
Hän tuli myöhemmin käymään ja toi äidille marjahilloa.
Äiti vei hänelle marjapiirakan."
"Arvon hra Klaus, olen käynyt koulussa joka päivä -
- ja teen aina läksyni." -Kiitos, Annelisse!
Hei, hra postinkantaja.
"Nti Alva on opettajista parhain."
"Puhdistin myös isäni vanhan klarinetin.
Toivottavasti onnistuin. Hän ainakin näytti iloiselta.
Saisinko lelun? Olkaa niin kiltti!"
Mitä?
Mitä ihmettä?
-Hei, pomo. Miten sujuu? -Tässä!
-Tässä! Minä! -Mitä? Miten?
Tulkaa. Leikitään!
On aika lähettää viesti postinkantajalle.
Tiedät, miten toimia, mussu.
Minun...
Leipuri myy nyt Ellingboeille kakkuja alennuksella.
Taikinassa ei ole edes partateriä.
Tuhopoltot ovat vähentyneet 70 prosenttia.
Milloin viimeksi näit palaneen talon?
Aivan. Yhteisiä aterioita, kirpputoreja...
Tuntuu kuin kaikki olisivat seonneet.
Jalo, pyyteetön teko saa aina seuraa.
Onpa sinusta tullut puhelias.
Miksi tuhlasit kaikki sanasi tuohon viisauden muruseen?
Se on vain yksi asia, joka eräällä oli tapana sanoa.
Minäpä kerron jotakin.
En ole eilisen teeren poika. Kaikki haluavat aina jotakin.
Lapset haluavat leluja. Entä aikuiset?
He tuskin haluavat rauhaa maan päälle.
Entä sinä?
-Mitä sinä haluat? -Minäkö?
Tuota...
Se on eri asia. Minä en...
Varo!
Minun!
Uskomatonta. Mitä teette väijytyspaikallamme?
Miten niin? Tämähän on meidän!
-Pysähdy. -Yritän.
Pysähdy!
Olimme täällä ensin!
-Katsokaa nyt, mitä teitte. -Mekö muka?
-Pilasitte taas hyvän väijytyksen... -Jos ette olisi...
Ovatko he ystäviäsi?
Mukavilta vaikuttivat.
Ette usko, mitä näin viime yönä.
Porojen vetämä lentävä rekikö?
Aivan.
Sehän osaa nauraa.
Arvoitus ratkesi.
Hetkinen. Oletko tosissasi?
-Nauratko noin? -Lastataanpa reki.
En päästä sinua noin helpolla.
-Naura uudestaan. -Ei.
-Ole kiltti. Edes pieni kikatus vain. -Käyt hermoilleni.
Selvä. Lopetan.
Oletko kuullut vitsin jalkapuolesta, joka asteli baariin?
Varastomme käyvät melko vähiin.
Parin reissun pitäisi riittää.
Odotat varmaan innolla yötöiden loppua.
-Eikö? -Aivan.
Niinpä niin.
Minäkin.
Hienoa. Tulit takaisin.
Sepä mukavaa. Mitä ikinä sanotkin, minulla on omiakin ongelmia.
Lelumme ovat lopussa, eikä ilman leluja ole kirjeitä.
Ja ilman kirjeitä... Unohda koko juttu.
Aikani ei riitä! Niinhän se on.
Pian on joulu, enkä vieläkään...
Joulupa hyvinkin.
Aivan. Meidän täytyy... Tai siis minun...
Poistu kuistiltani. Rikot kotirauhaa.
Minä, ylpeiden Krumien johtaja...
Mene jo asiaan.
Hiljaa, idiootti! Menen kyllä asiaan.
Minä, ylpeiden Krumien... Antaa olla. Tunnelma meni jo pilalle.
Tiedätte tapaamisen syyn.
Tietenkin tiedän.
-Keskiyön kärhämäkö? -Katso nyt, Axel! Missä klaanisi on?
Minäpä kerron, missä.
He ovat korttelikekkereissä, heinäkärryajeluilla ja yhteisaterioilla!
-Brunsseilla. Niitä ei sovi unohtaa. -Lukupiiri vei Sven-parkani!
Siinäs kuulitte! Postinkantaja ja vanha lelunikkari aivopesevät kaikki.
Mistä puhut?
Nyt on aika yhdistää voimamme yhteistä vihollista vastaan.
Tarvitsemme siis aselevon.
Aselevonko? Oletko hullu?
Joko selvitämme tämän yhdessä,
-tai lukupiirit ja illalliset eivät lopu. -Eivätkä brunssit!
-Älä unohda brunsseja. -Eivät nekään.
Solmimmeko siis rauhan, jotta voimme tehdä lopun tästä rauhasta?
Esi-isämme vaativat sitä.
Ellingboen sukupuun puolesta.
Krumien kunniaksi.
Klaanit ovat sotapolulla -
yhdessä!
Minun!
Minä...
Tämä vaatii paljon työtä.
Yllätys!
Jesper?
-Mitä oikein... -Tervetuloa uuteen työpajaasi.
-Miltä näyttää? -Mikä tämä...
-Selitän pian. -Miksi sinä...
-En halua... -Käy istumaan.
Pidät tästä.
Lupaan sen.
Joulu.
Jouluko? Mitä oikein...
Ajattele nyt. Kaupungin kaikki lapset heräävät jouluaamuna -
ja löytävät takan luota upouuden lelun.
Juhla voi olla vieläkin maagisempi.
-Ajattele sitä iloa ja onnea. -Kuuntele, Jesper. En usko...
Anna, kun puhun loppuun.
Ajattele niitä iloisia kasvoja.
-Eivätkö he olekin söpöjä? Katso nyt! -Vaikka me...
Mistä saat niin paljon leluja?
Sinä -
teet uusia.
En tee leluja.
En enää.
Sinulla on lahja, ystäväni.
Linnunpöntöt ovat kivoja,
-mutta noilla käsillä tehdään... -Sanoin ei.
Auta minua nyt. Ajattele mahdollisuuksia. Tässä voisi tehdä puutöitä.
-Ei käy. -Ja tässä kelloja. Näperrettävää riittää.
-Lopeta. -Nurkassa olisi työkaluja joka lähtöön.
Älä koske siihen!
-Järjestetty sinua varten. -Ei!
Mikä tämä on?
Häivy.
Anteeksi, Klaus.
-En tarkoittanut... -Häivy!
Oliko kurja päivä?
Tervetuloa kerhoon.
En halua tylsistyttää sinua.
Hyvä on. Asia on vaivannut minua.
Jos en saa niitä kirjeitä, mitä minun oikein tulee tehdä?
Jäänkö tänne ikiajoiksi metsurin seuraan ja hullujen ympäröimäksi -
haluamatta enää muuta?
Kotona minulla on lähes kaikkea.
Mutta täällä -
olen vain -
kuin kuka tahansa merkityksetön -
tyhjäntoimittaja.
Klaus ei kuitenkaan ansaitse...
En tarkoittanut...
Olen käyttäytynyt kuin...
Aivan niin.
Olet melkoisen hyvä kuuntelija.
Hyvä on. Sinä voitit.
Mennään. Seuraa minua.
Anteeksi häiriö näin myöhään, mutta sattuisitko ymmärtämään tätä?
Hyvä on. Tulkaa sisään.
Selvä. Aloitetaanpa.
Kuka haluaa kaakaota?
Hän haluaa kuulemma veneen.
-Niinkö? -Ehkei sittenkään.
-Hän on juuri sitä. -Mitä?
Mistä puhutte? Minustako?
Klaus, minä...
Tulehan nyt.
Joku taitaa tarvita hieman apua -
-kirjeiden lähettämisessä. -Aivan.
-Kuka? -Minä...
Tarkoitan...
Miten ihmeessä emme ole päihittäneet teitä?
Kun hän sitten nousi kelkkaan, pelkäsin, että olimme tehneet siitä liian pienen.
Mutta se olikin juuri oikean kokoinen.
Eikö hän pitänytkin siitä? Uskon niin. Uskotko sinä?
-Uskon. -Niin minäkin. Hän piti siitä kovasti.
Muistan sen päivän,
-kun minulla oli kasvoillani sama hymy. -Mitä?
Mikä hymy? En hymyillyt.
Siristin silmiäni auringon takia.
Aivan.
Minäkään en aluksi myöntänyt sitä.
Hän härnäsi minua sen takia.
Kuka?
Minun Lydiani.
Muistan, kun löysin metsästä tämän paikan, josta hän piti kovasti.
Rakensin tämän talon.
Kaukana kaikesta.
Emme aikoneet olla kahden kauaa.
Halusimme lapsia.
Paljon lapsia.
Juoksemaan, nauramaan ja joutumaan hankaluuksiin.
Odotellessamme aloin tehdä leluja heitä varten.
Niinpä me odotimme, ja tein yhä enemmän leluja.
Tässä on uusi. Mitä pidät? Odotimme aina vain,
mutta lapsia ei koskaan tullut.
Ja sitten -
hän sairastui.
Yhä edelleen on hetkiä,
jolloin tunnen hänen olevan yhä...
Kun häntä ei enää ollut,
taisin tavallaan eksyä.
Hän piti linnuista, joten tein linnunpöntön toisensa jälkeen.
Mutta sitten sinä saavuit paikalle.
Toimitimme leluja lapsille ja näimme ilon heidän kasvoillaan.
Luulin, etten enää koskaan tuntisi niin. Saan kiittää tunteesta sinua, ystäväni.
Siispä kiitos.
Eipä kestä.
-Meidän täytyy ryhtyä toimeen. -Mitä?
-Miksi? -Joulua varten.
-Tehdään leluja. Hän olisi halunnut sitä. -Niinkö?
Jos suunnittelemme koko vuoden, laajennamme ensi vuonna muihin kyliin.
-Ensi vuonnako? -Sitä seuraavana lisää.
Ensi vuoteen on pitkä aika. Ehkä en edes ole...
Mitä höpiset? Aikaa ei ole hukattavana.
Ehkä en edes ole täällä.
Vedetään nuottaa
Saadaan kalaa
Kissalle kiisket
Koiralle kuoreet
Muorille muikut
Isot kalat syödään
Pienet kalat myydään
Ja kups Kalat konttiin
Hyvää työtä.
Siinä kaikki tältä päivältä.
Sitten läksyt.
Unohdin läksyt.
Olkoon. Ei läksyjä. Olenko paras opettaja koskaan?
Mitä täällä on tapahtunut?
Paikka kaipasi uutta ilmettä.
Mätänevä kala meni muodista.
Miten maksoit tämän?
-Säästöistäkö? -En käyttänyt kaikkea.
Itse asiassa käytin, mutta katso.
-Näyttää melko hyvältä. -Etkö aloitakaan alusta muualla, Alva?
Pitäisi olla melkoisen tyhmä lähteäkseen tästä paikasta nyt.
-Etkö ole samaa mieltä? -Niinpä kai.
Niinpä kai? Jopas jotakin. Et taida tietää, mitä olet saanut aikaan.
Tule. Näytän sinulle.
Katsopa tätä.
Jouluyö
Juhlayö
-Hyvää joulua, Alva-neiti. -Hyvää joulua.
Iltaa, postinkantaja Johansen ja nti Alva.
Paikka on muuttunut melkoisesti.
Hei.
Mitä teet täällä?
Pyyteetön tekö, vai mitä?
Sellainen saa aina seuraa.
Se toimii aina.
Laittakaa kirjeet kuoreen -
-ja antakaa seuraavalle. -Ei riimittelyä.
-Ahertakaa. -Lyhyestä virsi kaunis.
Oikeinkirjoituksesta viis.
-Pärjäät hienosti, mussu. -Lisää kirjeitä.
Ei tarvitse yltää Shakespearen tasolle.
Tasaista kyytiä, paatti.
Selkeät linjat. Hyvää työtä.
Hei.
Mitä minun pitäisi tehdä?
Jäädä ikiajoiksi tänne -
metsurin seuraan -
ja hullujen ympäröimäksi -
haluamatta enää muuta?
24. JOULUKUUTA
-Teetkö tuon osan vai... -Voisit viimeistellä nämä ja...
He vaativat tätä. En halunnut olla töykeä.
Enpä tiedä. Punaista on paljon. Mitä tuumitte? Onko tämä liikaa?
Ei. Sidotaan vain porojen silmät, jotta ne eivät sokaistu.
Siinä kaikki. Vitsailen vain.
Hyvältä näyttää. Se on...
Hei, Jesper.
Isä? Mitä?
Anteeksi. Puhutaan ulkona. Täällä on melko ahdasta.
Mitä teet täällä ennen aikojasi, isä? Vielä muutama päivä...
Neljätoista tuhatta kirjettä Smeerensburgista.
-Minun täytyi nähdä se omin silmin. -Et voi vain tulla tänne, isä...
Hetkinen. Neljätoista tuhattako?
-Ei pidä paikkaansa. Se... -Kyllä vain.
Älä ole niin vaatimaton.
-Mitä he tekevät täällä? -He ilmoittivat minulle suorituksestasi.
-Sellainen teko täytyy palkita. -Mitä ikinä he kertoivatkaan...
-Oletko valmis lähtemään? -Lähtemään minne?
Kotiin tietenkin.
Sopimus on sopimus. Koettelemus on ohi.
Kotiinko?
Henkilökohtaisen hovimestarin, sänkyaamiaisen ja silkkilakanoiden luokse?
Sinä todella ansaitset sen.
Oletteko samaa mieltä, herra Klaus?
Hän oli uskomaton.
Hän rohkaisi lapsia kirjoittamaan kirjeitä ja menemään kouluun.
Hän sai paikalliset tekemään työtä vapaaehtoisesti hyvän asian puolesta.
Totta tosiaan.
Lähdetäänkö?
Saat toki hetken hyvästelyä varten.
-Olkaa kilttejä. Voin selittää. -Mitä selitettävää tässä on?
Huijasit kaikkia, jotta voisit palata ylelliseen elämääsi suurkaupungissa. Eikö?
Ei. Tai siis aluksi kyllä. Tule takaisin, Alva. Ole kiltti.
Olisin jäänyt tyhjän päälle ilman kirjeitä, mutta kaikki muuttui.
Márgu...
-Kuuntele, Klaus. Minä... -Kaikki haluavat aina jotakin. Eikö?
Ajattelin koettelemuksen karaisevan sinua, mutta jopa minun on myönnettävä...
Luvassa on kirkas tulevaisuus miehelle, joka toi postilaitoksen Smeerensburgiin.
Tulevaisuudesta puheen ollen haluan kuulla, missä näet itsesi...
Yksi poissa ja toinen jäljellä.
Älä uskallakaan kysyä, kuka!
Lähdetkö vihdoinkin?
Minä...
-Ankkuri ylös, kapteeni. Lähdemme heti. -Ennennäkemätöntä.
Anteeksi?
En ole ennen nähnyt postinkantajaa, joka on surullinen täältä lähtiessään.
Olkoon. Parasta antaa asian olla.
Tuskin se on mitään, mikä jäisi vaivaamaan ja paisuisi katkeruudeksi ja katumukseksi.
Piristy, pikkuinen.
Taisin myöhästyä veneestäni.
Siispä kerroin hänelle kaiken.
Hän kääntyi puoleeni ja sanoi, ettei ole ikinä ollut niin ylpeä minusta.
Sitten hän halasi minua. Voitko uskoa? Luulin, että hän suuttuisi.
Tietenkin jään kaipaamaan isoa taloa, palvelijoiden hääräämistä ympärillä -
ja ihania silkkilakanoita. Voimmeko vaihtaa puheenaihetta?
Kuka tahansa voi hypätä veneestä.
Vaikeampaa onkin vakuuttaa Klaus ja Alva siitä, että...
Mikä tuo on?
Klaanit.
Klaus.
Hitaasti.
Hieman...
Jopas jotakin.
Melkoinen sattuma.
-Mitä teette täällä? -Meidänkin lapsemme ansaitsevat lahjan.
Kas vain.
Teillä on jo hänen lempiasiansa.
Valtava piñata.
-Älä uskallakaan koskea leluihin, tai... -Älä puutu tähän. Olkoon.
Tehkää leluilla, mitä haluatte. Ketään ei saa vahingoittaa.
Se sopii meille.
Kuinka pian lapset palaavat tapoihinsa, kun heitä ei enää lahjota leluilla?
Kuinka pian he taas riitelevät?
Milloin aikuiset seuraavat perässä?
Jesper?
Postinkantaja!
Syökää lunta, senkin...
Ne eivät ole kiinni. Mikseivät?
Luulin niiden olevan kiinni. En olisi tehnyt noin, jos olisin tiennyt.
Perään!
Kuka jättää reen kiinnittämättä...
Tuhotkaa lelut!
-Pysäyttäkää heidät! -Minun!
Minun!
Minun...
Minun!
Avusta voisi olla hyötyä.
Hyötyäkö? Melkoinen sanavalinta.
Syyllistätkö minua tosiaan juuri nyt?
Murskatkaa lelut palasiksi!
-Lelut! Suljetaan säkki. -Miksi se sinua kiinnostaa?
-Luulin, että lähdet. -Kiukuttele toki.
Keskustellaan ihmeessä siitä,
miten kamala ihminen olen ja miten murran niskani -
-yrittäessäni pelastaa lasten leluja. -Mene alas!
Pysäyttäkää lelut!
Klaus?
Hyvä siirto. Mistä tiesit, etten putoaisi?
Olkoon. Älä vastaa.
Minun!
Vauhtia. Kuolemme.
Minun!
Mussu! Isi on silti ylpeä sinusta. Kuuletko?
Minun?
Menetämme leluja.
Ei!
-Pysähdy! -Hyvänen aika!
Ei!
Päästä irti, Jesper!
-Se ei ole sen arvoista! -Älä hulluja puhu!
Siinäs näet. Ei mitään hätää, kunhan...
En olisi niinkään varma.
Odota. Ei!
Ei!
Tämä kaupunki perustettiin katkeruudelle ja halveksinnalle.
Se pysyy sellaisena niin kauan, kunnes Krumit...
Tai Ellingboet.
...toisin määräävät.
Mennään.
Asia on hoidettu.
Hyvin sanottu. Onko vihanpito taas käynnissä?
Loppuiko aselepo?
Heti huomenna.
Jalo, pyyteetön teko.
Mitä sanoitkaan?
Jalo, pyyteetön teko -
saa aina seuraa.
Taisit lyödä pääsi melko pahasti. Sinun pitää mennä makuulle.
Etkö usko minua? Käänny ympäri.
Mitä?
Käänny ympäri.
Minun.
-Mussu! -Kultaseni!
-Pudota se heti. -Minun!
Tule takaisin, Magdalone.
-Alas sieltä! -Mussu!
-Äiti kutsuu. -Laske poika alas.
Se on voinut olla missä vain.
En tiedä, mitä sanoa, Klaus.
Jos en olisi...
Mikä tämä on?
Eivätkö lelut olleet oikeita?
Luottaisit minuun.
En aikonut antaa leluja heille.
-Miten tiesit... -Lapset puhuvat.
Jos he sattuvat puhumaan vanhempiensa vihamielisistä juonista,
-opettajat kuuntelevat. -Suunnitelma oli yksinkertainen.
He tuhoaisivat valelelut ja lähtisivät.
Sitten teit kaikesta monimutkaista. Jälleen kerran.
Teimmekö kaiken turhaan?
En sanoisi niinkään.
Lähdetäänkö?
Hän kävi!
-Mahtavaa! -Iso on minun!
Sanoinhan, että hän kävisi.
Tule äkkiä tänne, äiti!
-Juuri tätä halusin! -Hän kävi!
Isä ja äiti!
Herätkää! Teidän pitää nähdä tämä!
Elämä jatkui.
Smeerensburg muuttui yhä paremmaksi.
Runollista, eikö?
Alva ja minä...
Mitä oikein odotitte? Tietenkin hän rakasti minua.
Joka vuosi joulun tullen kirjeitä tuli ovista ja ikkunoista.
Niitä tuli yhä kauempaa.
Meidän piti laajentaa toimintaamme suunnitelmien mukaan.
Lisää lapsia, lisää leluja ja lisää kaupunkeja.
On niin kirkasta, että näkee yölläkin.
Katso! Reunoissa on punaista ja keltaista.
-Vuodet vierivät. -Saisiko postinkantaja kahvikupposen?
Mitä kasvoillasi on?
Etkö pidä niistä? Eivätkö ne sovi minulle?
Puhu suoraan. Alva vihaa niitä.
Joka vuosi oli toistaan parempi.
Sitten kahdentenatoista vuonna...
Tulen luoksesi, rakas.
Etsin häntä kaikkialta.
Kysyin kaikilta, mutta emme löytäneet häntä.
Ei hyvästejä.
Ei selitystä.
Ei mitään.
Aivan kuin hän olisi -
vain haihtunut.
Selvä.
Kaksi pikatoimitusta, postimestari!
Kirjeet menevät kuoreen.
Sitten kirjeet leimataan.
Toinenkin leima.
Toimitus allekirjoitettu ja suljettu.
-Hyvää yötä, lapset! -Nukkukaa.
-Hyvää yötä, äiti ja isä! -Öitä.
Se, mitä hänelle tapahtui sen jälkeen, miten ja miksi...
En voi ymmärtää sitä alkuunkaan.
En ole yrittänytkään enää aikoihin.
Tiedän vain sen,
että kerran vuodessa -
saan nähdä ystäväni.
MARY LESCHERIN MUISTOLLE