11 MAI 1937
Da!
Iată-te. Intră.
Exersez pentru marea zi de mîine şi… am nevoie de un arhiepiscop.
Îmi vei face onoarea? De aici.
"Maiestatea Voastră e dispusă să depună jurămîntul?"
Sunt…
dispus.
"Îl veţi meţine şi veţi păstra in…"
"invi…"
Inviolabil.
Înseamnă… să faci o promisiune pe care… n-o poţi încălca niciodată.
O promisiune foarte sacră, într-adevăr.
Da!
- Suntem pregătiţi pentru dvs, dle. - Nu încă, Tommy.
Nici măcar n-am ajuns încă la ungere.
Trebuie să mă ungi, altfel, nu pot…
fii rege.
Înţelegi?
Cînd mirul mă atinge,
sunt tr… sunt transformat.
Adus în contact direct cu divinul.
Schimbat pentru totdeauna.
Legat de Dumnezeu.
E partea cea mai importantă a întregii ceremonii.
Deci ar fi bine să exersăm, nu-i aşa, arhiepiscopule?
"Fie aceste mîini unse cu mir."
"Fie acest piept uns cu mir."
"Fie acest cap uns cu mir."
"Aşa cum regii, preoţii şi profeţii au fost unşi."
- Doamne… Chiar e grea. - 2,5 kg, dle.
Ca să nu mai spun de greutatea simbolică, nu?
E o privelişte pe care speram să n-o văd vreodată.
Nu e aşa de uşoară precum pare.
Exact asta a spus regele.
Îmi amintesc.
Crezi că aş putea s-o împrumut pentru cîteva zile?
Doar ca să exersez.
S-o împrumutaţi, dnă? De la cine?
Dacă nu e a dvs, a cui e?
Sezonul 1, Episodul 5
AMĂGIRI
Traducerea şi adaptarea: Little Badger
BluRay Re-sync: BLU DUAINE blu-duaine@outlook.com
== Thanks goes to explosiveskull == - www.addic7ed.com -
Linişte, Anne.
Gata?
Închide ochii, şi nu-i deschide pînă cînd nu spun eu.
- Ai idee unde e ducele? - Alteţa Sa s-a dus să zboare, dnă.
Tati?
Din nou?
Deci, cînd e marea zi?
Examenul de pilot? Peste două săptămîni.
- Încă te încadrezi pentru record? - Da. Exact.
- Dacă nu fac altceva. - Atunci mă vei urî.
De ce?
Era ceva cu care voiam să mă ajuţi.
Ar trebui să fie foarte important ca să mă distragi
de la a-mi lua aripile mai repede ca oricine din istoria aviaţiei britanice.
Este. Aş vrea să intri în Comitetul de Încoronare.
- În ce calitate? - Ca preşedinte.
Dar deja ai unul. Pe Bernard.
L-aş ruga pe ducele de Norfolk să-ţi facă loc.
Vreau să fac o declaraţie publică a încrederii mele în tine.
- Nu e nevoie să-mi vorbeşti de sus. - Nu-ţi vorbesc de sus.
Ba da, o faci. Ţi-e milă de mine
şi-mi dai o slujbă, de dragul aparenţelor.
Nu, nu e asta.
Doar mă gîndeam că mi-ar plăcea să petrecem mai mult timp împreună.
Ce tot spui? Ne petrecem tot timpul împreună.
Nu, n-o facem. Mereu te duci să zbori sau prînzeşti cu oameni străini.
Cîteva ore pe săptămînă, draga mea. Oricum, ce altceva ar trebui să fac?
Să stau pe aici şi să te aştept cît faci pe regina?
- Fac pe regina? - Da. Faci pe regina.
Poate-ţi doresc ajutorul ca să fac pe regina.
În acelaşi mod flatant în care mi-ai cerut să redecorez Clarence House?
- Ai făcut foarte bine aia. - M-am simţit ca un fătălu.
Vorbind despre materiale de draperii şi palete de culori.
Sincer, e doar a face pe regina în alt mod.
Ce ar implica?
Ducele de Norfolk va dirija spectacolul
din punct de vedere organizaţional, va avea grijă de locuri,
de traseul procesiunii, dar ca preşedinte al Comitetului,
ai avea un aport la idei, i-ai inspira pe toţi, i-ai conduce.
Nu mă vor asculta. Bătrînii grizonaţi?
Bărbaţii cu mustăţi? Mă urăsc.
- Nu te urăsc. - Ba da.
Mă tratează ca pe un intrus.
Un om lipsit de importanţă. Toţi o fac.
Control total sau absolut deloc. Ăştia sunt termenii mei.
În regulă.
Dar nu o lua razna.
- Ce înseamnă asta? - Înseamnă doar să n-o iei razna.
E Încoronarea.
Un serviciu care durează de o mie de ani.
- Unele lucruri nu pot fi schimbate. - Da, da, în regulă.
Cînd te-ai mutat?
Primaria din Paris deţine proprietatea, ştii,
şi, cu mare bucurie, primăria a fost amabilă să ne lase să luăm casa
pentru o chirie mică.
Deci… ne-am mutat la sfîrşitul verii?
Domnişoară…?
Trebuie să fiţi încîntată, Alteţă.
Nu Alteţă.
- Un punct nevralgic. - Doar o ducesă.
Nu Alteţa Sa Regală. Deci, "Doamnă".
- Doamnă? - Sau, "Alteţa Voastră"?
Ce v-a făcut să alegeţi această casă?
Are un parc de doi acri, ceea ce ne dă intimitate.
Iar mărimea ei înseamnă că eu şi ducele putem în sfîrşit să ne distrăm în voie
şi ne place foarte mult distracţia.
Ducesa e atît de bună la asta.
Cred că editorul nostru a fost de acord ca parte a înţelegerii
să daţi cititorilor noştri cîteva ponturi pentru distracţie?
- Am fost de acord cu asta? - Da, dragă, da. Au plătit în plus.
Bine. Zîmbete mari.
Perfect.
Dar dat fiind că am fost în marină,
nu-mi prea pasă de lucrurile pretenţioase sau de mirosuri,
dar chiar îmi place un săpun bun, de calitate.
Ce sfaturi vestimentare aţi da tinerilor de astăzi?
Indiferent de modă, un costum bine croit, dintr-un material frumos,
te va duce oriunde.
Genul ăsta de lucruri căutaţi?
Eşti foarte norocoasă.
Nu lasă pe nimeni aici, e camera lui privată. Plină de secrete.
Nu sunt secrete, draga mea. Amintiri, amintiri preţioase.
Vin aici zilnic pentru cîteva momente,
să meditez şi să-mi amintesc.
- Doamne! Şi cimpoaie? - Da, cînt.
Cînd i se face dor de casă.
Fotoliul meu preferat.
- Şi geanta? - Cutia.
Ca monarh, primeşti zilnic o cutie roşie de la guvern.
Hîrtii de stat, problemele zilei. Chestiuni care necesită acordul regal.
Asta a fost ultima cutie primită ca rege.
A conţinut documentele mele de abdicare.
Şi toate aceste fotografii cu dvs ca rege, nu e niciuna cu coroana.
- De ce? - N-am ajuns pînă acolo.
N-am avut o încoronare.
Am uitat să-ţi spun. Azi am primit un telefon de la sir John Weir.
- Cine? - Doctorul mamei.
Mi-a spus că, în opinia lui, îşi trăieşte ultimele zile,
şi că eu şi sora mea ar trebui să mergem acolo.
Cu mine?
Probabil ar fi mai bine fără tine.
Chiar dacă moare?
Să sperăm că o face.
N-aş suporta să mă duc de două ori.
Va trebui să fiu curajos.
Dragul de tine.
Şi să merg fără tine…
În Londra rece…
Londra brutală.
Londra infernală.
Facem sex?
Marele lord Şambelan, Lordul Chamberlain,
şeful Corpului Diplomatic, şi Controlorul, Maiestate.
V-am rugat să veniţi pentru că am luat o decizie
legată de Comitetul de Încoronare.
Anume că aş vrea ca soţul meu să fie preşedintele acelui Comitet.
Asta e imposibil, doamnă. Poate fi un singur preşedinte.
Din cîte ştiu, am un singur soţ.
Iar ducele de Norfolk se va aştepta să fie el.
- El e Earl Marshall. - Poate fi.
Şi, ca Majordom Şef al Angliei,
ar fi al 16-lea duce de Norfolk care o face.
A condus încoronarea tatălui dvs, tatăl lui pe a bunicului dvs.
Şi conducerea încoronării e ceea ce fac ducii de Norfolk.
- Nu i-ai putea da lui Filip altă slujbă? - Cum ar fi?
Stabilirea fotografului?
Vrea preşedinţia. Cu autonomie deplină.
De aceea, asta vreau şi eu.
- Norfolk poate fi vicepreşedinte. - De ce nu te gîndeşti la asta?
Am făcut-o, şi-mi menţin decizia.
Mulţumesc.
Desigur, ducele de Norfolk va fi furios.
Da, iar Bernard face pe furiosul atît de bine.
Ce-ar sugera Maiestatea Voastră?
Îl voi anunţa pe Bernard, şi raţiunea se va impune.
Regina e tînără.
Trebuie să înveţe ce învaţă fiecare tînăr general.
Şi anume?
Ce bătălii să dai şi pe care să le părăseşti.
- Anunţaţi-mă ce doriţi să faceţi. - Ca de obicei, Tommy.
Exact cum îţi spun eu.
Am vorbit cu arhiepiscopul de Canterbury
care a fost de acord să ne ajute cu cealaltă problemă delicată.
Ducele de Windsor.
- Cînd soseşte? - În după-amiaza asta, cred.
Dumnezeu să ne ajute.
- Şi cînd îl vei întîlni? - Ne-am gîndit mîine, doamnă.
Bun. Cu cît mai repede, cu atît mai bine.
- Şi ai grijă să fii ferm, Tommy. - Da, doamnă.
Ăsta e ca mercurul. Va aluneca prin cea mai mică crăpătură.
Bună ziua.
M-am întors la Londra să-mi vizitez mama, regina Mary,
despre care sunt încîntat să spun că a făcut progrese mari în ultimele zile.
Mulţumesc foarte mult.
Draga mea dragă…
Londra e îngrozitoare şi infernală,
şi la fel de plină de relaţii încrezute şi împuţite.
Zilnic o sun pe mama la prînz,
şi, deşi nu arată atît de rău cum m-au avertizat doctorii,
nu-şi va mai putea părăsi niciodată camera,
cu atît mai puţin să iasă în public.
Ce e?
Nu pleca.
Nu plec nicăieri, mami.
Bun.
E unul din cele mai grele lucruri pe care a trebuit să le îndur.
Să petrec atîta timp cu o femeie care a fost atît de rea
şi de inumană cu tine, iubirea mea, mă epuizează.
Intră.
- Scuze pentru deranj, Alteţă. - Ce este?
A sunat secretarul particular al arhiepiscopului de Canterbury, dle.
Cere o întîlnire între dvs şi Sfinţia Sa.
Despre ce?
N-a spus, dle. Spera că aţi putea mîine.
Bine, am cîteva comisioane plănuite, dar arhiepiscopul poate veni la prînz.
De fapt, ei au sugerat ora 4:00 p.m.
- În regulă. Îi vom da ceai. - La palatul Lambeth.
Desigur.
Acum, că nu mai sunt rege, mă duc eu la ei.
- Mulţumesc. - Noapte bună, Alteţă.
Alteţa Sa regală, ducele de Windsor, Sfinţia Voastră.
Doamne! Ce e asta?
- O ambuscadă? - Absolut deloc, dle.
Nu, doar o adunare de vechi prieteni care s-au reunit
pentru a apela personal la dvs
în speranţa că veţi face ceea ce noi toţi credem… că ar fi…
Lucrul potrivit.
- Legat de ce anume? - De încoronoare.
Ce e cu încoronarea?
Recunoaştem…
că…
în calitate de membru al familiei reginei, aveţi dreptul de a participa,
dar simţim şi că participarea la această ceremonie sacră
a cuiva care, indiferent de bunele sale motive,
nu s-a simţit… capabil să preia
el însuşi obligaţiile…
Ar putea transmite un mesaj greşit şi ar fi profund supărător.
Faţă de cine?
- De toţi cei interesaţi. - Nu te-am întrebat pe tine, Tommy.
Asta e lucrarea lui Cookie, nu-i aşa? Mama reginei?
Simt numai degetele ei durdulii în toată chestia asta.
V-a cerut să-i faceţi treaba murdară, iar tu ai fost de acord, arhiepiscopule.
Să-ţi fie ruşine!
Voi participa dacă vreau. Şi vreau s-o fac, la fel şi soţia mea.
Aoleo, nu, dle.
Fireşte că familia regală e obligată să vă invite,
ca duce regal.
Dar obligaţiile nu se extind şi către ducesa de Windsor.
Şi e datoria mea să vă informez în numele familiei regale
şi a guvernului, cu care ne-am consultat îndeaproape,
că nu i se va oferi o invitaţie.
Asta-i o nebunie!
Mişelia şi dorinţa de răzbunare nu cunosc limite.
Au trecut 17 ani de la abdicare.
Nu putem da uitării trecutul?
Unele lucruri nu pot fi iertate niciodată.
Care dintre noi, de exemplu, a uitat de Somme?
Ai compara iubirea şi angajamentul public făcut faţă de soţia mea
cu un măcel dintr-un război mondial?
De ce să nu folosim o sărbătoare ca aceasta…
Investitura unei noi suverane, a unui copilaş frumos,
simbol al modernităţii, schimbării şi progresului, pentru a întoarce foaia?
Cu siguranţă rafinamentul unei societăţi
poate fi măsurat prin toleranţa şi capacitatea sa de a ierta.
E şi o slăbiciune. Uneori trebuie impuse nişte limite.
Ştii, Tommy, eşti o ruşine pentru instituţia pe care o slujeşti,
şi pentru ţara pe care acea instituţie o slujeşte.
Iar eu voi accepta să mi se facă morală despre ruşinea naţională de la mulţi oameni, dle,
dar nu de la dvs.
Haideţi să recunoaştem. Toată tărăşenia asta e o şaradă.
Ştiaţi deja răspunsul la alegerea pe care mi-aţi dat-o.
Pur şi simplu e la fel ca alegerea care a provocat acest afront din capul locului.
Mai precis, aş face ceva care ar exclude sau jigneşte femeia pe care o iubesc?
Nu, niciodată.
De aceea, nu voi participa la încoronarea propriei mele nepoate.
Al cărei unchi preferat am fost întotdeauna.
Al ei, ar trebui să ştii, a fost una din cele mai puternice voci implicate.
A fost?
Ştim de unde-i provine gheaţa din vene.
Şi n-a fost de la propriul meu frate drag şi slab.
Nu e nimic slab la răposatul rege, dle.
Sunt sigur că vorbesc în numele tuturor celor prezenţi cînd îl numesc erou.
Aşa e.
"Doamne, arhiepiscopule,"
"ce cicălitor eşti."
"Iar cînd omul tău este la pămînt, ce curajos eşti."
"Din milă creştină, ce limitat eşti, bătrîn demodat,"
"ce sclifosit eşti."
O poezie compusă pentru făţarnicul tău predecesor la vremea abdicării mele.
Găsesc sentimentul ciudat de aplicabil şi ţie.
Dacă ar fi să dau o declaraţie, te-ai putea uita peste ea?
Fireşte, dle.
Sunt conştient că e normal ca monarhii care nu domnesc
să fie prezenţi la încoronare.
Poate am putea extinde asta ca să includă şi foştii regi.
Ca să nu mă fac de rîs.
Ar putea goni o parte din vulturi.
E o soluţie elegantă, dle.
Şi sunt destul de sigur că guvernul o va sprijini. Tommy?
O să vorbesc cu Maiestăţile Sale şi revin la dvs.
Tocmai am primit un telefon de la Marlborough House.
Privitor la Maiestatea Sa, regina Mary.
Scumpa mea scumpă.
În sfîrşit, totul s-a terminat.
Mama s-a simţit rău după-amiază,
apoi a făcut hemoragie în primele ore ale zilei.
Doctorii i-au făcut doze duble cu sedative şi morfină,
ca să se asigure că nu suferea.
În final, a murit în somn.
Am fost trist, desigur,
dar hai să nu uităm cît de mult m-a urît pe mine,
fiul ei cel mare, pînă la sfîrşit.
Mi-e teamă că sîngele ei era rece ca gheaţa cînd era vie,
la fel cum e acum, cînd e moartă.
Mai tîrziu în cursul zilei, toţi membrii familiei s-au adunat
pentru a identifica ce posesiuni ale ei le-ar plăcea cel mai mult.
Nu în întregime.
I-am spus lui Shirley Temple pe ce pusesem ochii.
Pentru că nu voi fi acolo cînd dau năvală şacalii
nu cred că va fi de mare folos.
Ce oameni răi şi josnici sunt rudele mele,
şi ce hiene triste şi uscate au devenit majoritatea dintre ele.
Dar m-am săturat să vorbesc despre asta.
Tînjesc după viaţa noastră perfectă împreună,
departe de mîrîitul şi plîngerile de la Curte.
Te ador, scumpa mea,
mult mai profund decît vei ştii vreodată,
şi sunt nebun de furie că nu eşti aici cu mine,
aşa cum ai avea dreptul să fii.
Cît regina Mary a trăit,
ceva din domniile măreţe ale reginei Victoriei şi regelui George al V-lea
a părut să continue să trăiască cu ea.
Dovedind că firea este, şi va continua să rămînă,
puterea esenţială a monarhiei britanice.
Oriunde s-a dus, a fost însoţită de aplauze
care s-au răspîndit dintr-o mare afecţiune şi respect.
Ai observat? Exact ca la funeraliile tatălui tău.
Nimic diferit. Nici măcar un detaliu.
Nici măcar un oaspete.
Şi mereu s-a considerat
o slujitoare a ţării noastre, pe care a servit-o pînă la sfîrşit.
Cum moare cineva din familie, se întreabă:
"Bun. Cum s-a făcut ultima oară?"
"Atunci hai s-o facem exact la fel din nou." Adică…
Între timp, oamenii care au venit să fie prezenţi sunt ţinuţi afară.
N-o să las ca încoronarea ta să fie aşa.
Eşti o femeie tînără. Simbolul unei noi ere.
Într-o lume modernă, care se schimbă rapid.
Şi cred că încoronarea ta ar trebui să reflecte asta.
- Scuze. - …Atotputernicului Dumnezeu prin mila sa.
Scuze, draga mea.
Ţărînă eşti şi în ţărînă te vei întoarce.
Cu speranţa sigură în reînvierea în viaţa veşnică
prin Domnul nostru Iisus Hristos, care a schimbat trupul nostru netrebnic
aşa cum este el, în trupul său glorios…
Doamnelor şi domnilor…
Ar trebui să plecăm.
Bună dimineaţa.
Atenţie!
Care e substantivul colectiv pentru un grup de Etonieni bătrîni şi băţoşi?
O turmă? O haită?
O şcoală?
Mulţumesc.
Domnilor,
aş vrea să încep prin a spune cît de onorat mă simt
să lucrez cu toate minţile luminate şi talentate care sunt azi în camera asta,
unde ne-am adunat pentru a organiza cea mai bună încoronare pentru soţia mea,
regina.
Toţi cunoaştem mărimea provocărilor care ne aşteaptă.
Ochii lumii vor fi pe noi, Anglia va fi privită
şi trebuie să începem cu dreptul.
În astfel de circumstanţe, tentaţia
este de a întinde covorul roşu şi să urmăm precedentele
stabilite de marile şi de succes încoronări din trecut.
Dar privind către trecut pentru inspiraţie
ar fi o greşeală din punctul meu de vedere.
Anglia de astăzi nu este Anglia de la încoronările din trecut.
Presupunerile făcute la vremea încoronării socrului meu,
acum 17 ani, nu mai pot fi făcute.
De-asta cred că ar trebui să adaptăm ceremonia.
S-o facem mai puţin ostentativă. Mai egalitară.
Să arătăm mai mult respect şi sensibilitate lumii reale.
Avem un nou suveran, tînăr, şi e femeie.
Haideţi să-i dăm o încoronare care e adecvată
vîntului schimbării pe care-l reprezintă,
modernă şi orientată spre viitor într-o vreme
cînd dezvoltările tehnologice incitante
fac lucrurile posibile aşa cum n-am visat vreodată.
Ceea ce mă aduce la următorul punct…
E o vulgarizare inconştientă.
Cît de aproape propuneţi să fie camerele astea?
Vor fi ţinute la o distanţă foarte discretă.
Nu, fără prim-planuri, dle?
Lentile de apropiere.
Nu, totul se va face cu cea mai mare sensibilitate
şi respect pentru ocazie.
Dar am avut unul sau două gînduri mai largi despre slujba în sine.
Poftim?
Amîndoi putem vedea ce se întîmplă aici.
Un cuplu tînăr are chef de joacă
cu una din cele mai preţuite părţi ale istoriei şi fastului nostru.
Regina noastră n-ar fi de acord cu niciuna din propunerile astea radicale.
Televiziunea este doar vîrful aisbergului.
Pur şi simplu încearcă să menţină pacea în propriul dormitor,
promovîndu-şi soţul şi ţinîndu-l fericit, ocupat şi viril.
- Asta se petrece aici, Winston. - De ce? Ce-a mai propus?
- Dle prim-ministru. - Maiestate.
Te rog, spune-mi că asta nu are nimic de-a face cu soţul meu.
I-am spus să n-o ia razna.
Nimeni nu pune la îndoială motivele ducelui de Edinburgh
sau sinceritatea credinţelor sale.
Înţeleg. A luat-o razna.
Schimbările pe care le propune la o antică, sacră,
niciodată schimbată slujbă…
A mers de sus pînă jos.
Şi dacă ar fi fost doar o afacere, ar fi aplaudat.
Dar asta nu e o afacere. E Coroana.
Şi cineva trebuie să se întrebe…
Care e scopul Coroanei? Care e scopul monarhiei?
Coroana se supune voinţei poporului
pentru a fi examinată şi acceptabilă?
Sau ar trebui să rămînă deasupra chestiunilor temporale?
Tu ce spui?
Nu, doamnă. Ce spuneţi dvs?
Dvs luaţi decizia.
Vom face cum spuneţi dvs.
Ne-am întrebat dacă aţi putea veni puţin în sacristie.
În regulă.
- Ce e asta? De-a v-aţi ascunselea? - Ţi-am spus să nu depăşeşti limitele.
Am spus clar. Mînă liberă sau nimic.
Sindicalişti şi oameni de afaceri? În abaţie?
- Dacă vrei să stai pe tron, da. - Într-o încoronare televizată?
Dacă vrei să eviţi o revoluţie, da. Ai uitat.
Am văzut cu ochii mei cum e ca o familie regală să fie detronată
pentru că erau în dezacord cu poporul.
Am părăsit Grecia într-un ladă de portocale. Tata ar fi fost omorît.
Bunicul a fost. Doar încerc să te protejez.
De cine? De poporul britanic?
N-ai nicio idee cine sunt sau ce vor.
Sunt iar Johnny Străinul care nu înţelege. Bine, bine.
Vrei o mare ceremonie exagerată care costă o avere
cînd restul ţării trăieşte din raţii, aşa să fie.
Dar să nu vii behăind la mine
cînd capul tău şi capetele copiilor noştri sunt în ţepe.
Dacă oamenilor le e foame, au nevoie de ceva care să-i ridice.
Şi cum propui să-i ridici dacă nu pot vedea?
Oamenii privesc monarhia pentru ceva mai important decît ei.
O inspiraţie. Un ideal mai înalt.
Dacă o pui în casele lor,
să le permiţi să privească cu cina în poală…
Îi va democratiza, îi va face să simtă că sunt acolo. Înţelege.
Bine!
Bine. Te voi sprijini cu televizarea.
Nu vei regreta.
Cu o condiţie.
Că vei îngenunchea.
- Cine ţi-a spus? - Prim-ministrul meu.
- A spus că ai intenţionat să refuzi. - Doar am pus o întrebare.
Dacă e normal în zilele noastre ca prinţul consort,
soţul ei, să îngenuncheze în faţa ei în loc să stea lîngă ea.
Nu vei îngenunchea pentru mine.
Nu asta pare. Nu asta simt.
Aş fi ca un eunuc, o amibă, care îngenunchează în faţa soţiei sale.
Vei îngenunchea în faţa lui Dumnezeu şi a Coroanei, cum o facem cu toţii.
Nu te văd îngenunchind în faţa nimănui.
Pentru că sunt deja aplatizată sub greutatea acestei chestii.
Mai lasă falsa umilinţă. Nu mi se pare deloc aşa.
- Cum ţi se pare? - Mi se pare că-ţi place.
A eliberat un sens urît de autoritate şi drept
pe care nu le-am mai văzut înainte.
În tine, a eliberat o slăbiciune şi o nesiguranţă pe care nu le-am mai văzut.
- Eşti soţia mea sau regina mea? - Sunt ambele.
Vreau să fiu căsătorit cu soţia mea.
Sunt ambele şi un bărbat puternic ar putea să îngenuncheze în faţa amîndurora.
- Nu voi îngenunchea în faţa soţiei mele. - Soţia ta nu ţi-o cere s-o faci.
- Dar regina mea îmi dă ordin? - Da.
Te implor să faci o excepţie pentru mine.
Nu.
Vino, vor fi aici curînd!
David, eşti gazdă, dragule.
Vin imediat.
Pentru a şasea oară în istoria Angliei,
o regină primeşte coroana. E o zi importantă pentru publicul britanic,
care trăieşte aceste ore minunate după terminarea războiului.
Părăsind palatul Buckingham, caleaşca istorică care-i duce pe regină şi pe duce,
călătoreşte către catedrala Westminster…
În regulă, oameni buni. Soseşte. În groaznica caleaşcă de aur.
A fost construită în anii 1760,
şi e cel mai inconfortabil mijloc de transport cunoscut omului.
Ultimele verificări, vă rog, domnilor.
- Uşa de vest. - Uşa de vest, dle.
- Triforiu. - Triforiul aşteaptă, dle.
- Transeptul sudic, - Transeptul sudic aşteaptă, dle.
- Orgă. - Orga aşteaptă, dle.
- Triforiu 2. - Triforiul 2 aşteaptă, dle.
Domnilor… Trei, doi, unu. Mulţumesc.
Ea trece acum pe sub bolta de la Westminster
în umbra regilor adormiţi,
a soldaţilor şi poeţilor care timp de secole au văzut grandoarea Angliei.
- Cine-i ăla? - Ce?
E lordul Mountbatten. Unchiul ducelui de Edinburgh.
Omul care a renunţat la India şi la propria sa soţie.
Încornorat de Nehru, dacă doriţi.
Triforiu 2, întoarce-te spre stînga, te rog.
Stînga. Stînga.
Înaintează acum patru cavaleri ai Ordinului Jartierei.
Ducii de Wellington şi Portland,
contele Fortescue şi vicontele Allendale.
Aduc cu ei acoperămîntul aurit pentru a o proteja pe Maiestatea Sa să fie văzută
în timpul celui mai sacru dintre ritualuarile încoronării, miruirea.
În trei, doi, unu…
Unde s-a dus?
Acum ajungem la miruire.
Cel mai sfînt, cel mai solemn,
cel mai sacru moment din întreaga slujbă.
Noi de ce n-o putem vedea?
Pentru că suntem muritori.
Maiestatea Voastră e dispusă să depună jurămîntul?
Sunt dispusă.
Îl veţi menţine şi veţi păstra…
Inviolabil?
Da.
Fie aceste mîini unse cu sfîntul mir.
Fie acest piept uns cu sfîntul mir.
Fie acest cap uns cu sfîntul mir.
Aşa cum regii,
preoţii şi profeţii au fost unşi.
Şi cum Solomon
a fost uns… rege
de către preotul Ţadoc şi profetul Natan,
aşa să fii unsă, binecuvîntată
şi consacrată Regină peste oameni,
căreia Domnul Dumnezeu
i-a dat să conducă şi să guverneze,
în numele Tatălui, al Fiului, şi al Sfîntului Duh.
Amin.
Uleiuri şi jurăminte. Globuri şi sceptre.
Simboluri peste simboluri.
O pînză de nepătruns de mister tainic şi liturgie.
Estompînd atîtea linii
încît niciun preot, istoric sau avocat
n-ar putea vreodată să-l descîlcească.
- E o nebunie. - Din contră. E perfect normal.
Cine vrea transparenţă, cînd poţi avea magie?
Cine vrea proză, cînd poţi avea poezie?
Trage acel văl, şi cu ce rămîi?
O tînără obişnuită de-o capacitate modestă şi puţină imaginaţie.
Dar înfăşoar-o aşa, unge-o cu mir,
şi, repejor, ce ai?
O zeiţă.
Dumnezeu s-o păzească pe regină! Dumnezeu s-o păzească pe regină!
Dumnezeu s-o păzească pe regină!
Şi cînd te gîndeşti că ai refuzat toate astea. Şansa de a fi un zeu.
Am refuzat-o pentru ceva şi mai mare.
Pentru iubire.
Eu, Filip, duce de Edinburgh,
devin suzeranul vieţii şi membrelor tale, şi al cultului pămîntesc.
Şi-ţi voi purta credinţă,
să trăiesc şi să mor, împotriva tuturor oamenilor.
Aşa să-mi ajute Dumnezeu.
Traducerea şi adaptarea: Little Badger
BluRay Re-sync: BLU DUAINE blu-duaine@outlook.com
== Thanks goes to explosiveskull == - www.addic7ed.com -