EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
- Be mina döttrar komma hit. - Ja.
Det är för tidigt. Jag klarar det inte. Jag är inte stark nog.
Det är därför du har två vuxna döttrar som kan hjälpa dig. Jag gör det.
Tack, men det skulle kännas fel.
Talet är för pappa. Jag vill göra det.
- Jag borde göra det. - Du gillar ju inte att hålla tal.
- Men det gör jag, och jag var pappas... - Vadå? Favorit?
- Tänker du förneka det? - Er far hade ingen favorit.
Han avgudade er båda lika mycket, som alla bra pappor gör.
Mamma får bestämma, som familjens överhuvud.
Hon är inte familjens överhuvud. Jag är det, och jag ska hålla talet.
- Drottningen. - Tack.
Tack.
"För sex år sedan hörde jag de rörande ord som min far uttalade -
- när han avtäckte statyn av kung Georg V.
Jag trodde inte då att jag så snart skulle komma att ta hans plats.
Men det är med stolthet som jag avtäcker hans staty i dag."
Drottningen.
STOLTHET & GLÄDJE
Vi har varit oroliga en längre tid, -
- och de senaste händelserna, internationellt, förstärker det.
DISPYTEN OM GIBRALTAR
Men att låta drottningen resa i det rådande klimatet -
- vore att utsätta regenten för en oacceptabel fara.
Vill ni att drottningen ska stanna hemma -
- på grund av lite bråk som orsakats av pöbeln?
Vad skulle det sända för budskap? Kronan ger inte vika.
Om Storbritannien hade gjort det -
- så skulle vi leva under fascismen utan något imperium alls.
Får jag då föreslå att vi undviker Gibraltar helt och hållet?
Det tycker jag också.
Hon är inte redo för något på den här skalan.
Särskilt när så många territorier kräver självständighet.
- Vi måste tänka på henne. - Dalta med henne.
- Det menar jag inte, sir. - Jo då.
Bermuda, Jamaica, Australien, Ceylon, Uganda. Det är varmt.
Därför har vi arbetat med organza, crêpe de chine och shantung, -
- och något som representerar varje område.
Så vi tänkte oss vilda blommor som växer i varje land ni besöker.
Så när kungaparet kommer till Sydney -
- föreslår vi en vit organzaklänning med ljusgula akacior.
Hur många klänningar är det?
- 100. - 100?
- Och hattar? - 36.
- Skor? - 50 par.
Är det inte lite väl mycket?
Jo, det var ett direktiv från regeringen, från högsta ledningen.
De vill att Storbritannien ska visa framfötterna.
Det är ett absurt skådespel. Folk måste se igenom det.
Jag tycker att strutsfjädrarna klär dig. Du borde ha dem oftare.
För 20 år sedan styrde vårt land över en femtedel av jordens befolkning.
Titta hur läget är nu i Indien.
Pakistan, Sydafrika, Irak, Jordanien, Burma, Ceylon:
Allihop är självständiga. Men ingen vill inse det eller ta itu med det -
- så de skickar oss på Samväldesturné.
Som att måla om en rostig gammal bil -
- så att den ser ut att vara i gott skick, fast den inte är det.
Motorn och karosseriet har rostat sönder. Den gamla bilen rasar ihop.
Men ingen vill se det. Det är vårt jobb. Det är det som vi är.
Vi är målarfärgen.
Om dräkterna är ståtliga nog, om diademet glittrar tillräckligt mycket, -
- om titlarna är tillräckligt löjliga, om mytologin är tillräckligt obegriplig
- så är allt bra. Är vi klara snart? - Inte riktigt.
- I fyra timmar har vi provat dräkter. - Uniform, sir, inte dräkt.
Uniformer har man i kriget. Det här är en dräktprovning.
Det är bara en formalitet som bekräftar er roll som statsråd -
- medan Hennes Majestät är utomlands.
Du är så snäll som hjälper mig efter pensioneringen.
Hur mycket är det kvar på schemat?
Jag gick igenom det med major Adeane och vi strök så mycket vi kunde, -
- men det blir möten med kronrådet, ceremonier och militära inspektioner.
Prinsessan Margaret kan väl ta något? Hon har haft det svårt på sistone.
Att få glänsa lite kan vara bra för henne.
Så att hon kommer på rätt spår.
Jag hade tänkt åka till Skottland ett tag, och Margaret kan vikariera för mig.
Kontoret ligger längst in i ambassaden så att ingen ska se mig.
- Vad gör du hela dagarna? - Inget.
Så kan de inte göra.
- Jo, det kan de. Jag gör ingenting. - Är du åtminstone ensam på kontoret?
Nej då, sergeant Hewitt är här. Han kom precis in.
- Hör han dig? - Ja då.
- Bevakar han dig? - Ja då.
- Är det hans uppgift? - Det är den enda.
Men gud, så hemskt.
Det är inte för evigt.
Det känns så. Två år.
Utan ditt beskydd, din vägledning.
Jag känner mig rätt... vilsen utan dig.
Vi gick ju med på det här, för att hjälpa din syster.
Sedan är vi fria.
Då åker jag.
- Vi ses när du är tillbaka om... - 23 veckor.
- Ring mig om det är något. - Ja.
Men det gör du ju inte.
- Du behöver mig inte längre. - Jo.
Nej. Det gör ingen av er.
Jag har två vuxna döttrar som kan ta hand om sig själva nu.
- Vem ska du bo hos? - Paret Vyner.
I Caithness vid Northern Gate, Dunnet Head.
- Jösses. Det är ju världens ände. - Ja, det är en chans att komma bort.
- Hinna tänka. - På vadå?
Allt.
Tänk inte för mycket, eller för djupt. Då blir man bara förvirrad.
Margaret ersätter mig när jag är borta som statsöverhuvud.
- Varför då? - Någon måste ju göra det.
Folk kan ju inte bli adlade av tjänstemän.
- Om du tror att hon klarar det? - Stå stilla och se vacker ut?
- Och hålla tal? - Som skrivs åt henne.
- Och komma i tid? - Det ser nog andra till.
Och uppföra sig.
Hon klarar det.
Och du, om jag får säga en sak: Du måste ge Margaret lite utrymme.
Lite utrymme att glänsa. Hon behöver få glänsa.
Som storasyster borde du vara generös nog att respektera det.
Det är jag.
Är du?
Gå ner på knä.
- Är det nödvändigt? - Ja.
Jag vill veta hur man gör innan du åker.
Visst.
- Jag hoppas att du är stadig på handen. - Du verkar ovanligt nervös.
Har du dåligt samvete?
- Varför skulle jag ha det? - Tänk lite.
- Om du menar Peters jobb... - Landsförvisningen.
- Jag följde bara regeringens råd. - Det var väl Tommy Lascelles idé?
- Det är för hårt. - Var det han?
- Ja, och det är den flata sidan. - Åh, förlåt.
- Hur mår han? - Peter? Han kämpar på.
Utan att klaga, som starka män gör.
Men han är ensam i Bryssel.
Inget riktigt jobb, bor i en liten lägenhet, förföljd av fotografer.
Måste undvika fester och akta sig för alla fällor.
- Vilka fällor? - Som folk gillrar.
De som vill leda honom på avvägar, få honom att vara otrogen.
De som vill skilja oss åt.
- Margaret, du inbillar dig saker. - Gör jag?
- Ja, och det är inte långt kvar. - Två år?
Ja, men tiden går fort när du vikarierar åt mig.
Jag ska försöka att inte överglänsa dig, men jag bidrar nog med min egen stil.
- Som väntat. - Så är det att ha en personlighet.
För mycket personlighet, en överdriven personlighet.
Se mig i ögonen och säg att du inte är avundsjuk.
Kom ihåg vem du vikarierar åt.
Min personlighetslösa syster.
Din drottning. Ingen varietéflicka.
Träffade Bermudas invånare för allra första gången.
Kungaparet flyger sedan till Jamaica.
Sist ni åkte på den här resan -
- så avbröts den av er käre fars bortgång.
Under sina sista månader sa kungen ofta -
- att han kände hur allt gled ifrån oss: Imperiet, vår ställning i världen.
Han såg den här resan som en chans att hålla länderna nära oss -
- och bevara imperiet.
Så ta med er honom i anden. Låt hans...
Låt honom vägleda er, låt hans tankar påverka er.
- Det ska jag göra. - Och om jag får säga det...
Låt dem aldrig få se den verkliga Elizabeth Windsor.
Kamerorna, tv-folket.
Låt dem aldrig få se att kronan ofta kan vara en börda.
Låt dem titta på er, men låt dem bara se det eviga.
- Tack, Winston. - Ers Majestät.
Bra gjort. Du hittade.
Om det vore lätt skulle alla komma hit. Vilken tur att de inte gör det.
- Vill du vila? - Nej. Jag har suttit i flera timmar.
Jag vill gå på en långpromenad eller ännu hellre rida.
Galopp!
Skottland. Så vackert. Jag hade nästan glömt hur det känns att andas ut.
Du är välkommen när du vill.
Ni skulle snart tröttna på mig. Som de säger: "Gäster och fisk."
Du kan flytta hit. Det finns ett slott vid kusten till salu.
- Ägaren har inte råd att underhålla det. - Han heter Imbert-Terry. Märklig typ.
Det sägs att han sjunger för sälarna som simmar förbi slottet.
Så lustigt.
Har det varit väldigt svårt?
Ja.
Det har varit den ena förlusten efter den andra.
Först förlorade jag min make, -
- sedan mitt hem när jag tvingades lämna slottet.
Förlusten av moderskapet när döttrarna blir vuxna.
Förlusten av rutinerna, min uppgift, förlusten av kronan.
I sjutton år var jag drottning och familjens överhuvud.
Bertie var en underbar make och far, men han behövde mycket hjälp.
Men plötsligt så förlorar vi honom...
I det ögonblicket borde de ge mig mer att göra, -
- så att jag inte bryter ihop, men de tar allt...
De tar allt ifrån mig -
- och överlämnar det till en flicka som inte är redo.
Jag ber om ursäkt.
"Bermuda kommer alltid att ha en framstående position -
- i Brittiska samväldet.
En position som kommer att bestå trots alla oroligheter -
- som världen just nu upplever.
Min make och jag är djupt berörda av det välkomnande vi har fått här.
Bermuda har och kommer alltid att ha en varm plats i våra hjärtan."
Gud välsigne er alla.
Det gick ju bra, drottningen. Budskapet var klart och tydligt.
"Var lojala eller dö." Kan vi ta paus?
Tyvärr inte, sir. Drottningen, vi måste åka vidare så fort som möjligt.
Javisst.
Ers Majestät.
- Förlåt att jag är så långsam. - Ingen fara.
- De väntar på er. - Ge henne en chans!
Det är som i flottan: Åtta minuter, inte nio, inte sju.
På nästa ställe håller ni tal till f.d. militärer på seglingsklubben, -
- sedan besöker vi en skola vid Mangrove Bay.
Sedan är det fest här i guvernörens hus för några tusen gäster, -
- där vi hoppas hinna plantera ett träd.
Kommer vi att hinna gå på toaletten? Är det bättre i morgon?
Tyvärr inte. Upp kl. 04.30 för flyget kl. 06.00 till Jamaica.
Då var det dags igen, att vinka som galningar.
I framtiden när alla har tv-apparater så kanske de stannar hemma.
Innan vi lyfter kanske vi kan gå igenom programmet för Jamaica?
Toppen.
- Ja, sätt dig, Michael. - Tack.
Vi tas emot kl. 12.00 av guvernören som representerar Västindien, -
- och Jamaicas poliskår som utför en ceremoni.
Det här är en syn som vi aldrig ska glömma på Jamaica.
Den vackra damen och den långe, stilige sjömannen - hennes make.
Så nära alla barnen att de nästan kan nudda dem.
Så elegant och så nära...
Överste Charteris tänkte att ni ville se talet inför i morgon.
- Så att ni hinner förbereda er. - Tack.
Kära nån.
- Kan du ge mig en penna? - Ja.
Och fråga överste Charteris om han kan komma och träffa mig i morgon bitti.
Från hela Västindien har människor samlats -
- för att uttrycka sin lojalitet.
- God morgon, sir. - God morgon.
- Kom in, Martin. - Ers Kungliga Höghet.
Talet till ambassadörens mottagning i kväll är skrivet åt min syster.
- Mycket välskrivet. - Tack.
Med hennes ordval som speglar hennes personlighet, om man kan säga det.
Som vi båda vet har jag en annan personlighet.
Och eftersom jag vikarierar åt min syster -
- så undrar jag om jag får göra några små ändringar i texten?
- Prinsessan? - Ge det lite mer färg.
Så att det känns mer som jag. Andas lite liv i det.
Jag är säker på att Hennes Kungliga Höghet inser -
- att det kommer högt uppsatta gäster till mottagningen i kväll, -
- från olika sorters bakgrund.
Talet är noga formulerat för att undvika att såra någon.
Eller underhålla någon.
Det är inte drottningens uppgift att underhålla.
- Men jag är inte drottningen. - Jag vet det, -
- men ni är där i hennes ställe.
Ska jag ha statsdiademet eller Cambridge Lover's Knot?
- De är drottningens för statsbesök. - Hon har nog inget emot det.
Gästerna i kväll väntar sig väl en drottning?
- Ja. - Då ska de få träffa en.
Ers excellenser.
Det är ett nöje att vara här i kväll, i stället för drottningen, -
- som har turen att vara på resa -
- någonstans mellan Bermuda, Jamaica och Fiji.
Distraherad, utan tvekan, -
- av vajande sockerplantager och vackra palmer, -
- av djupblått vatten bortom vita korallstränder.
Av dramatiska gröna kullar med riklig vegetation, -
- och rytmerna av dans och sång.
Men ännu mer levande, och mer strålande -
- än färgerna hos de vackra öarna eller ekot av den musiken, -
- eller välkomnandet av glada, vänliga människor vart än min syster reser, -
- är det som jag ser från mitt podium i kväll.
När jag ser ut över er i kväll. Oj, vad ni är fina.
Och skimrande.
Och så exotiska.
Och vilka fina gäster vi har här i kväll.
Vår ambassadör i USA, sir Roger Makins.
Det enda ärliga som finns i Washington.
Vår stilige ambassadör, Alec Kirkbride, i Libyen.
Han är ungkarl. Och sir Charles Peake och hans fru från Grekland.
Ett land som har gett oss mycket:
Filosofi, demokrati och min svåger.
Så jag vill hälsa er alla välkomna.
Maten här är ganska ordinär, vinet är ganska bra, -
- och jag har sett till att det finns mycket av det.
Så jag är säker på att vi får en trevlig kväll.
Tack.
Det kändes så bra. Min syster säger jämt att hon inte är lämpad för det.
- Jag är född till att hålla tal. - Jag vet.
Jag sa åt dem att boka fler evenemang:
- Ceremonier, baletter, debutantbalen. - Varför inte?
Kan du inte komma hit och se mig hålla tal?
Gärna, men om tidningarna får...
Älskling. Tidningarna älskar oss. Folket är på vår sida.
I deras ögon kan vi inte göra något fel.
PRINSESSAN MARGARET EN CHARMERANDE VÄRDINNA
Banden måste klippas av och luncherna måste ätas upp.
- Är du klar? - Nästan. Du kan åka i förväg.
Kan ni vänta en stund? Jag kommer strax. Tack.
Vad har hänt?
Ambassadören hade fest förra veckan. Margaret var tydligen charmerande.
Vore det bättre om hon hade klantat sig?
Nej.
Jo, kanske.
- Är det hemskt av mig? - Ja.
- Du gifte dig inte med ett helgon. - Jag vet, men jag litar på henne.
- På Margaret? - På hennes förmåga att klanta sig.
- Eller överglänsa mig. - Och klanta sig.
Och överglänsa mig.
Det är olikt dig.
Förlåt mig.
Vi kanske överdriver.
Det kanske vore klokt att stryka en del i programmet.
57 städer i Australien på 58 dagar.
Vi kanske inte ska besöka allihop.
Nej.
Vi behåller alla besök.
Vi ställer inte in ett enda.
Det kan bli tröttande.
Vägen är 16 km och gatorna är redan packade.
- Hur lång tid tar det? - Två timmar.
- Två timmar, i 38 graders värme? - Jag kan be dem köra lite fortare.
- Men då får hästarna lida. - Nej, det är ingen fara. Tack.
Nu är hon äntligen här.
Charmar vårt folk i stad efter stad.
Eftermiddagen i Sydney först. Sedan gamla goda Adelaide.
Vidare till Hobart, vid Mount Wellingtons svala fot.
Där är det. Castle of Mey.
Är hon inte vacker?
Jo, verkligen!
Och vilken utsikt!
- Kapten Imbert Terry. - Kommendör Vyner.
Lady Doris. Och...
Vi har träffats.
- Jag tror inte det. - Jo...
Jo, ert ansikte är väldigt bekant.
Säg inget, jag kommer på det.
- Får vi komma in? - Ja, visst.
Om ni vore intresserad av huset så ska jag vara helt ärlig.
Taket behöver en hel del arbete.
Några fönster kanske måste bytas ut, och elektriciteten måste... installeras.
Det finns ingen matsal att tala om, eller badrum.
Och jag har sålt av det mesta av jakten och fisket.
Ni är då ingen försäljare.
Huset är i så dåligt skick att jag hellre ger bort det.
Det kan jag inte gå med på.
Varför inte?
Det skulle ogillas, på grund av vem jag är.
Ni är skådespelerska. En berömd filmstjärna.
- Nej. - En sångerska, då?
Nej.
Jag har det på tungan...
Det byggdes i mitten på 1600-talet.
Det tillhörde samma släkt i fjorton generationer.
Vi köpte det 1929 och min fru och jag hade elva lyckliga år här, -
- men så kom kriget...
Det finns bara en lösning. Du måste sluta le.
Jag har den sortens ansikte att om jag inte ler så tror alla att jag är sur.
Nej, det är inte... Vad tror ni, doktorn?
Det är ryckningar. Musklerna är trötta. Vila, så går det över.
- Som sagt: Sluta le. - Nej.
Jag har ett besök i kväll. Vad kan vi göra?
Jag kan injicera ett avslappnande medel.
Men ni får passa er med soppan. Det kan bli svårt att tugga och dricka.
Och det är ingen långsiktig lösning.
- Då tar jag sprutan. - Bra.
Och dregla soppa över klänningen? Vet du vad...
Häromnatten vaknade jag med armen utanför sängen.
Jag hade vinkat åt folk i sömnen.
Då så.
Sitt stilla, Ers Majestät.
Amerikanerna hjälper de franska och vietnamesiska styrkorna.
Ryssarna och kineserna hjälper Viêt-minh.
PRINSESSAN BESÖKER GRUVA
Prinsessan Margaret bär vit overall då hon besöker Calverton Colliery.
Besöket omfattar en rundtur i gruvan, -
- som är en av Europas modernaste. Efter nästan en timme i gruvan -
- har prinsessan med sig en kolbit som hon högg själv.
Var det roligt i gruvan?
Ja, fast det var väldigt dammigt där nere.
Jag fick lite i munnen, men det var jättegott.
Har ni medkänsla med gruvarbetarna?
Man måste ha medkänsla med alla som arbetar där nere.
Det är mörkt, varmt och trångt.
Arbetsmiljön verkar farlig -
- för de män som jobbar under jorden och tjänar så lite.
Vad skulle ni vilja säga till myndigheterna om saken?
- Jag har inget mer att säga. - Vem är kolbiten till?
Jag har någon mycket speciell i åtanke.
Överste Townsend?
- Saknar ni honom? - Ja, det gör jag. Väldigt mycket.
Och saknar ni er syster, Hennes Majestät drottningen?
Inte lika mycket. Nej.
- Varför sa du det? - Vadå?
- Att du saknade mig. - Jag gör ju det.
- Det var inte smart. - Varför inte?
Du kan inte utnyttja ett officiellt besök för att sabotera för din syster.
- Ska du också börja nu? - Slottet kommer inte att gilla det.
Vi behöver dem på vår sida.
Vem tror du att du sviker? En koala?
Det här är en cirkus. En eländig cirkus.
Vi åker från stad till stad och vi är de dansande björnarna.
- Vad gör du? - Tar tillbaka mitt enda nöje.
Nej, de där är livsfarliga.
40 om dagen rökte din far. Nu vet jag varför.
Han tänkte på turnén och sa: "Det vore bättre att ha cancer."
Håll tyst!
Vad är det du försöker bevisa? Vad är det du vill höra honom säga?
"Bravo, Lilibet. Hon klarade hela turnén."
"Lilibet gör ingen besviken. Hon var helt perfekt.
Hon gjorde inga misstag.
Nu äntligen älskar jag dig mer än Margaret."
Ut härifrån!
- Rör mig inte. Herregud. - Ut med dig!
- Philip! Kom inte tillbaka hit! - Jösses!
- Jag går och pratar med dem. - Nej.
Jag gör det.
Jag beklagar den där lilla episoden. Sådant händer nog i alla äktenskap.
Vad vill ni att jag ska göra, för er nyhetsrapport?
En present till, Ers Majestät.
Tack.
Ers Kungliga Höghet.
När ni visar er offentligt och utför officiella plikter
- så är ni inte er själv. - Det är jag visst.
Uttrycka politiska åsikter om arbetsförhållanden i gruvor, -
- det där i Sadler's Wells. Ingen vill att ni ska vara er själv.
- Ni ska vara "det där". - En staty, ett föremål?
Kronan. Det är det de vill se, inte er.
Så fort ni är er själv så krossar ni illusionen, bryter förtrollningen.
Folk vill att någon ska göra den levande, inte vara rädd för den.
Göra den till kött och blod.
Er farbror, Edvard VIII, hotade att göra det.
Tvinga på institutionen sin individualitet.
Väcka liv i den! Han var nära att krossa den.
Jämför ni det här med abdikeringen?
Nej, men jag har bestämt att alla kungliga besök i drottningens frånvaro -
- ska göras av drottningmodern.
- Min mor är i Skottland. - Ja.
Men jag skickade någon för att hämta henne - omedelbart!
Ers Kungliga Höghet.
- Vi sa elva. - Vad är klockan nu?
Den är nästan tolv.
Och jag som började så tidigt.
- Gick ni längs kusten? - Ja.
Ni tänkte inte på vinden. Ni gick i motvind i morse.
- Det kan man säga. - Som tur är flyger ni tillbaka.
Jag har haft tid att fundera. Jag har kommit fram till en summa -
- som jag tycker är ett bra pris för det här fint belägna slottet.
Ja, ja, fortsätt.
Håll i er.
100 pund.
- Va? - Förlåt mig. Är det för dyrt?
- Nej, det är absurt. - Tvärtom.
Det kommer att kosta er tiotusentals pund.
- Är ni säker? - Nej. Frågan är om ni är säker?
- Ja, det är jag. - Då får jag gratulera.
- Jag hoppas att ni ska trivas här. - Tack. Det ska jag nog göra.
- Jag kan tömma huset på en vecka. - Har ni någonstans att bo?
Ja. Min syster bor längre ner vid kusten.
Ska jag följa er tillbaka till Vyners? I medvinden?
Det vore trevligt.
Ers Majestät.
Jag kommer från premiärministern. Han ber er återvända till London genast.
- Varför då? - Det är allt jag vet.
Jag måste tyvärr åka.
Herregud.
Nu kom ni äntligen på det.
Varför sa ni inget... drottningen?
Folk gör så stor affär av det, och slutar vara sig själva.
Och ni skulle ha dubblerat priset.
Så talar en äkta skotska.
Nu till mitt tal i Valletta. Jag vill ändra en sak.
Jag vill kalla Malta "mina lyckliga minnens ö".
Det blir bra. Vi skriver om texten så får ni godkänna den.
Tack.
Det finns fortfarande vissa säkerhetsproblem i Gibraltar.
Vadå för problem?
Mordhot har skickats till ledarna för alla större partier, -
- där det står att om vi kommer till Gibraltar -
- så är vår säkerhet inte garanterad.
Jag sa att vi borde ställa in.
- Varför då? - För jag vill inte gå omkring i Gibraltar -
- som en levande måltavla.
Nej. Om vi drar oss ur nu så framstår vi som svaga.
Och folk skulle bli besvikna. Jag tycker att vi åker.
Det tycker inte jag.
Jag vet att jag är omgiven -
- av människor som anser att de kan göra jobbet bättre.
Starka människor med stora personligheter.
Naturliga ledare som kanske är bättre lämpade.
Men nu har kronan hamnat på mitt huvud, -
- och jag säger att vi åker.
Britannia är på väg mot Gibraltar.
På däck syns drottningen och hertigen av Edinburgh.
Britannia åtföljs av femton jagare från medelhavsflottan.
De hälsas med 21 kanonskott.
Ett tydligt budskap till Gibraltars folk -
- om drottningens och imperiets fortsatta stöd.
Resan har redan etablerat drottningen som en ödets kvinna.
Hennes hemkomst efter 8 000 mil med flyg, tåg och båt, -
- är en diplomatisk triumf i en svår tid för imperiet.
Inte ett enda besök på den långa listan har missats.
Många har mött drottningen då hon lämnar dem, charmade och enade.
Det är tydligt att hon kommer att bli en av historiens kända drottningar -
- och ge en ny roll åt Storbritannien i den moderna världen.
Imperiets ställning i världen är säkrad.
Det markerar början på en ny elisabetansk period.
- God dag. - Ers Majestät.
Ja!
- Premiärministern är här. - Tack.
- Jag kommer och tar dig! - Nej, nej, nej!
- Akta hundarna! - Du kommer inte undan mig!
Premiärministern.
Grattis, Ers Majestät. En fullständig succé.
- Det kunde lätt ha blivit fel. - Men det blev det inte.
Vi är tillbaka där vi hör hemma. Ännu högre, faktiskt.
Och före resan riskerade vårt land -
- att förlora mycket av sin status, vårt inflytande, vår ställning.
- Ert mod och er övertygelse segrade. - Den här gången, kanske.
Men de kommer att tröttna på det, tröttna på oss.
Bara om kronan och de som representerar kronan -
- begår misstag, har dåligt omdöme.
- Min kära syster? - Ja.
Vad vill du att jag ska göra?
- Tack. - Ers Majestät.
- Hennes Kungliga Höghet är på väg. - Tack.
Jag har varit här förr.
Jag hittar.
- Där inne? - Ja, prinsessan.
Jösses!
- Vad har jag gjort? - Uppdraget var enkelt:
Utföra mindre ceremoniella uppgifter med minsta möjliga ståhej.
- Inte hamna i tidningarna. - Det är inte mitt fel.
- Du ger dem det de vill ha. - Personlighet och spänning.
- Instabilitet och dramatik. - Jag ger dem i alla fall något.
- Jag ger dem tystnad. - Tystnad är ingenting.
- Det är avsaknaden av ljud. - Tomhet. Oskrivet blad.
- Som låter andra glänsa. - Monarkin ska glänsa.
Monarkin, ja. Inte monarken.
- Ursäkter är på sin plats. - Till vem då?
Till dem som du har sårat.
En general som sa "Vill ni dansa?" fick svaret: "Ja, men inte med er."
Du fick en debutant att börja gråta, och dansarna på Sadler's Wells -
- som du vägrade träffa efter att du kom för sent.
Du visade individualitet, -
- och då fick folk panik. De vill inte ha individualitet.
Den förra som hade "personlighet" fick nästan monarkin på fall.
Du njuter av det här.
- Inte alls. - Det gör du visst.
Tillrättavisa din bråkiga lillasyster.
- Har du någonsin tänkt på mig? - Många gånger. Med avund.
Du har en roll med tydliga regler. Du behöver bara följa dem.
Du har frihet. Du behöver bara njuta av den.
Tror du att jag är fri? Att alltid vara i skuggan av dig.
- Det låter skönt. - Det låter skönt att ha det som du.
Två systrar som avundas varandra.
Vi är inte de första.
Stolthet och glädje.
- Minns du vad pappa kallade oss? - Ja.
"Elizabeth är min stolthet och Margaret är min glädje."
"Men Margaret är min glädje."
Förlåt, jag måste glädjas av de få segrar jag har.
Det är vi väl överens om?
- Om vadå? - Att jag var pappas favorit.
Det är ganska sorgligt.
Två systrar som nästan är lika gamla.
Ju mer den ena blir på ett sätt, desto mer blir den andra motsatsen.
Och tvärtom. Det är så det är.
Om drottningen står för det goda -
- så måste den andra bli föremålet -
- för elakt skvaller.
Den onda systern.
- Ingen säger att du är ond. - Jämfört med dig är jag ond.
Hjälplös.
Vilsen.
Mindre värd.
Ändå säger du jämt att jag är mindre värd.
Bara för att få sinnesro.
Kan du inte göra det för min skull? Bara ibland.
- Vadå? - Ett felsteg.
Ett och annat misstag. Göra folk besvikna.
Så att jag inte framstår som så usel.
- Du är trött. - Nej, jag är inte trött.
Jag ber bara om en framtid som jag kan uthärda.
Margaret...
Lovar du att ursäkterna blir framförda?
Vi kan hjälpa dig med brev eller uttalanden.
Det behövs inte.