Traducerea şi adaptarea: Little Badger
BluRay Re-sync: BLU DUAINE blu-duaine@outlook.com
== Thanks goes to Aaronnmb == - www.addic7ed.com -
- Roagă-mi fiicele să vină să mă vadă. - Da, doamnă.
Fetelor, e prea curînd. N-o pot face.
- Nu sunt destul de puternică. - De-asta ai două fete adulte.
Să-ţi ia locul în situaţii ca asta. O voi face eu.
Mulţumesc, dar n-are nicio logică.
Discursul e pentru tata, despre tata. Mi-ar plăcea s-o fac.
Corect e s-o fac eu.
Nu-ţi place să vorbeşti în public, pe cînd mie-mi place.
- Şi am fost a tatei… - Ce? Preferată?
- O să negi asta? - Tatăl vostru n-a avut o preferată.
V-a adorat pe amîndouă.
În mod egal.
Aşa cum orice tată bun ar face-o.
Mamă, decide tu atunci. Ca şi cap al familiei.
Dar ea nu e capul familiei.
Eu sunt.
Şi eu voi ţine discursul.
- Doamnă… - Mulţumesc.
Mulţumesc.
Acum şase ani, am auzit cuvintele mişcătoare rostite de tatăl meu
cînd a dezvelit statuia regelui George al V-lea.
Nu m-am gîndit atunci că, într-un timp atît de scurt,
voi fi chemată să-i iau locul.
Dar astăzi, dezvelesc cu mîndrie această nobilă statuie.
Doamnă…
Sezonul 1, Episodul 8
MÎNDRIE ŞI BUCURIE
Ne-am comunicat grijile de ceva vreme.
Aceste ultime evenimente, internaţionale, ne-au întărit punctul de vedere.
Dar trimiterea reginei în apropiatul turneu
în actualul climat, ar putea pune suverana
într-un nivel inacceptabil de pericol.
Ce-ai vrea să facă regina? Să stea acasă?
Datorită unor incidente minore provocate de o gloată de rebeli?
Ce fel de semnal ar transmite asta? Coroana nu dă înapoi.
Dacă Anglia ar fi avut obiceiul de a da înapoi,
lumea ar trăi deja sub jugul tiraniei fasciste,
iar noi n-am avea deloc un imperiu.
Atunci aş putea sugera să ocolim Gibraltarul cu totul?
E o abordare pe care aş aproba-o.
Nu e pregătită pentru ceva de mărimea asta. Încă nu e în stare.
Mai ales cu atîtea dominioane care-şi cer independenţa.
- Trebuie să fim atenţi cu ea. - Să-i vorbeşti de sus.
- Nu, nu asta spun, dle. - Ba da, asta spui.
Insulele Bermude. Jamaica. Australia. Ceylon. Uganda.
Va fi foarte cald, Maiestate.
Din cauza asta, am lucrat mult cu organză,
crep de China şi Shantung de mătase.
Am vrut să prezentăm şi ceva particular fiecărei locaţii,
aşa că ne-am gîndit la crenguţe de flori sălbatice locale,
aparţinînd fiecărei ţări pe care o vizitaţi.
Deci, la sosirea Maiestăţii Sale în Sydney,
propunem o rochie albă de organza cu mărgele galbene.
Cîte rochii sunt?
- O sută. - O sută?
- Şi pălării? - 36.
- Perechi de pantofi? - 50.
Nu e un pic cam mult? N-am putea încerca să facem economie?
Este. A fost o directivă direct de la guvern,
de la vîrful guvernului.
Să dăm tot ce e mai bun pentru Marea Britanie. Tot ce e mai bun.
Toată chestia e o pantomimă absurdă.
Nu ştiu de ce nimeni nu poate vedea dincolo de asta.
De fapt, m-am gîndit că penele vechi de struţ ţi s-ar potrivi.
- Ar trebui să le porţi mai des. - Îndreptaţi-vă, vă rog.
Acum 20 de ani, Anglia influenţa
şi controla peste o cincime din populaţia lumii.
Şi uite unde suntem acum în India,
Pakistan, Africa de Sud, Iraq, Iordania, Birmania, Ceylon:
toate independente.
Dar nimeni nu vrea să înfrunte sau să aibă de-a face cu asta, deci…
ne trimit într-un spectacol ambulant în Commonwealth.
Ca şi cum ai da un strat de vopsea pe o rablă veche şi ruginită
pentru a face pe toţi să creadă că e încă bună. Dar nu este.
Rugina a mîncat motorul şi caroseria.
Rabla se destramă.
Dar nimeni nu vrea să vadă asta.
Asta e slujba noastră, asta suntem.
Un strat de vopsea.
Dacă costumele sunt destul de pompoase, dacă tiara e destul de strălucitoare,
dacă titlurile sunt destul de exagerate,
mitologia destul de neînţeles, atunci totul e încă bine.
- Aproape am terminat? - Nu chiar, dle.
Suntem aici deja de patru ore pentru o ajustare de costum.
Uniformă, dle, nu costum.
Porţi uniforme în luptă. Asta e o ajustare de costum.
E doar o formalitate, Maiestate,
confirmînd preluarea temporară a îndatoririlor de Consilier de Stat
cît Maiestatea Sa este în străinătate.
Eşti atît de amabil că încă ai grijă de mine după pensionare.
Cît mai e în jurnal?
Am trecut prin el cu maiorul Adeane
şi am încercat să renunţăm la cît mai multe,
dar tot vor fi obişnuitele şedinţe ale Consiliului Privat desigur,
nişte învestituri şi inspecţii militare.
Putem să dăm o parte din ele prinţesei Margaret?
Mă gîndesc că i-a fost greu în ultima vreme.
A i se permite să strălucească puţin i-ar putea face bine.
Ar face-o să-şi revină.
În plus, am sperat să dispar o vreme în Scoţia.
Iar Margaret mi-ar putea ţine locul.
Biroul e ascuns în zonă izolată a ambasadei
unde nu mă va vedea sau găsi nimeni.
- Ce faci toată ziua? - Nimic!
Nu te pot ţine acolo şi să nu-ţi dea ceva de făcut.
- Te contrazic. Nu fac absolut nimic. - Măcar eşti singur în birou?
Nu. Sergentul Hewitt e aici. Tocmai a intrat.
- Te poate auzi? - Da.
- Te priveşte? - Da.
- Ăsta e scopul sergentului Hewitt? - E singurul scop.
Doamne, ce îngrozitor.
Păi, nu e pe vecie.
Totuşi, aşa mi se pare. Doi ani.
Fără să mă protejezi. Să mă călăuzeşti.
Mă simt… în derivă fără tine.
Da, dar asta am fost de acord să facem, să-ţi ajutăm sora.
Apoi vom fi liberi.
Asta e. O iau din loc.
Ne vedem cînd te întorci din turneu în…
23 de săptămîni.
- Sună-mă dacă ai nevoie de ceva. - Da.
N-o vei face, desigur.
- Nu mai ai nevoie deloc de mine. - N=ormal că am nevoie.
Nu, n-ai nevoie. Niciuna dintre voi.
Am două fiice adulte destul de capabile să aibă grijă de ele.
- Cu cine stai? - Soţii Vyner.
În Caithness, la Poarta de Nord? Dunnett Head?
Doamne! E la capătul pămîntului.
Da. O şansă de a scăpa cu adevărat de toate.
- Să mă gîndesc puţin. - La ce?
La tot.
Nu gîndi prea mult sau prea profund. Te poate zăpăci.
Apropo, am aranjat ca Margaret
să-mi ţină locul cît sunt plecată, ca şefă a statului.
- De ce? - Cineva trebuie s-o facă.
Nu pot avea oameni care devin cavaleri
şi nişte funcţionari civili să se ocupe de asta.
- Dacă tu crezi că e în stare. - În stare să ce?
Să stea nemişcată, să arate drăguţ,
şi să pună o sabie pe umerii la cîţiva oameni?
- Şi să ţină discursuri? - Care vor fi scrise pentru ea.
Şi să vină la timp.
Sunt oameni care o vor duce unde trebuie să fie.
Şi să se poarte frumos.
Va fi bine.
Iar tu, dacă-mi vei permite doar o secundă?
- Te rog. - Trebuie să-i dai spaţiu lui Margaret.
Puţin spaţiu în care să strălucească. Are nevoie să strălucească.
Şi, ca soră mai mare,
trebuie să fii convinsă şi destul de generoasă să respecţi asta.
Sunt.
Eşti?
În genunchi.
- E absolut necesar? - Sigur!
Vreau să fiu sigură că ştiu ce fac înainte să pleci.
În regulă.
Sper că ai mîna fermă.
Pari neobişnuit de nervoasă. O conştiinţă vinovată, poate?
- De ce-aş avea conştiinţă vinovată? - Gîndeşte-te.
- Dacă te referi la Peter şi alocarea sa… - Exilare.
N-a fost lucrătura mea. Pur şi simplu am acţionat la sfatul guvernului.
Ideea a venit de la omul tău de încredere.
- Acum, asta e un pic cam ferm. - A fost?
- Da. Şi e cu latul, îţi aminteşti? - Scuze.
- Ce face? - Peter? Merge mai departe.
Fără să se plîngă. Pentru că asta fac bărbaţii puternici.
Dar e o existenţă singuratică în Bruxelles.
Nicio slujbă adevărată, blocat într-un apartament mic, urmărit de fotografi,
trebuind să stea departe de toate petrecerile, de toate capcanele.
- Ce capcane? - Capcanele pregătite pentru el.
De cei care ar vrea să calce greşit. Să-l prindă într-o poziţie compromiţătoare.
De cei care ar saluta dizolvarea prieteniei noastre.
- Margaret, îţi imaginezi lucruri. - Da?
Da. Şi oricum, nu mai e pentru mult timp.
Doi ani?
Da, dar primele trei sau patru luni vor zbura
cît îmi vei ţine cu amabilitate locul.
- Voi încerca să nu te eclipsez. - Ce drăguţ.
Nu pot promite că nu-mi voi pune propria amprentă pe asta.
Nu mă aşteptam la nimic mai puţin.
Ăsta e avantajul de a avea caracter.
Prea mult caracter, un exces de caracter.
Priveşte-mă şi spune-mi că n-ai spus-o fără un pic de invidie.
Doar aminteşte-ţi cui ţii locul cît sunt plecată.
Surorii mele şterse.
Reginei tale. Nu unei dansatoare de cabaret.
Mîine vor fi prezentaţi oamenilor din Insulele Bermude
pentru prima oară.
Cuplul regal zboară apoi în Jamaica….
Ultima dată cînd aţi plecat în acest turneu,
a fost scurtat cu cruzime de moartea dragului dvs tată.
În ultimele sale luni, regele mi-a spus de multe ori
că putea simţi cum totul îi scapă din mîini.
Imperiul, locul nostru în lume.
A văzut acest turneu ca pe o şansă de a ţine fiecare dominion aproape,
să menţină acel Imperiu.
Deci luaţi-l cu dvs în spirit. Lăsaţi-i…
Lăsaţi-i exemplul să vă călăuzească. Gîndurile lui să vă influenţeze.
- O voi face. - Şi, dacă-mi permiteţi…
nu-i lăsaţi niciodată s-o vadă pe adevărata Elisabeta Windsor.
Camerele, televiziunea.
Nu-i lăsaţi niciodată să vadă că purtarea Coroanei e adesea o povară.
Lăsaţi-i să vă privească…
dar lăsaţi-i să vadă doar…
eternul.
- Mulţumesc, Winston. - Maiestate…
Foarte bine! Ai reuşit!
Dacă era uşor de venit aici, toată lumea ar face-o.
Slavă Domnului că nu este, şi că nu o fac.
- Vrei să te odihneşti? - Categoric nu!
Am stat pe scaun ore în şir. Vreau o plimbare lungă şi plăcută!
Sau, şi mai bine, să călăresc!
Hai! Du-te.
Scoţia! Frumuseţea!
Aproape uitasem cum e să simţi să ai spiritul ridicat.
Eşti binevenită să stai cît vrei ca să scapi de toate.
Curînd te-ai plictisi de mine. Ştii cum se spune, "Musafirii şi peştele".
Sau ai putea deveni vecină. E un castel pe coastă de vînzare.
Ameninţă să-l dărîme. Proprietarul nu-şi permite să-l păstreze.
Un tip numit Imbert-Terry. Ciudat om.
Zvonurile sunt că, ocazional, cîntă focilor care înoată pe lîngă castel.
Ce ciudat!
A fost foarte dificil?
A fost.
Nu vreau să pară că mă văicăresc, dar pierderile au fost în lanţ.
Primul şi cel mai important, pierderea unui soţ.
Apoi pierderea unui cămin, să trebuiască să părăsesc palatul.
Pierderea instinctului matern. Fiicele care devin adulte.
Pierderea unei rutine, a sensului unui scop. Pierderea Coroanei.
Imaginează-ţi, o experienţă de 17 ani ca regină şi ca şefă a familiei.
Bertie a fost un minunat soţ şi tată,
dar a avut nevoie de mult ajutor ca rege.
Şi apoi l-am pierdut, şi…
Exact cînd ar fi trebuit să-mi dea mai multe de făcut,
să nu alunec în disperare, mi-au luat…
Mi-au luat totul…
Au pus totul în mîinile unei fete care e complet nepregătită pentru asta.
Îmi pare nespus de rău. Nespus de rău.
Insulele Bermude vor avea întotdeauna o poziţie distinsă
în cadrul Commonwealth-ului britanic.
O poziţie care, am încredere,
că va rămîne nezdruncinată de furtunile
prin care trece lumea.
Eu şi soţul meu am fost profund mişcaţi
de primirea de care am avut parte.
Bermudele deţin şi vor deţine mereu un loc deosebit în sufletele noastre.
Fie ca Dumnezeu să vă binecuvînteze pe toţi.
Cred că a mers bine, dnă. Mesajul a fost livrat tare şi clar, aş spune.
Rămîneţi loiali sau muriţi. Asta e acum? Ne putem odihni?
Mi-e teamă că nu, dle.
Fără a vrea să vă grăbesc, dnă,
trebuie să plecăm cît mai curînd posibil.
Da, desigur.
Maiestate?
Îmi pare nespus de rău, dnă. Chiar nu mă pot mişca mai repede.
- Te rog, nu-ţi face griji. - Suntem gata, doamnă.
Dă-i o şansă!
E ca şi cum sunt iar în Marină. 8 minute. Nu 9, nu 7.
Apoi mergem la următoarea locaţie unde veţi ţine un discurs
rezerviştilor de la Royal Yacht Club,
apoi cu feribotul să vizitaţi o şcoală aproape de Mangrove Bay, în vestul insulei.
Apoi veţi găzdui petrecerea în grădină aici, la casa guvernatorului,
pentru circa o mie de oaspeţi,
unde sperăm să găsim un moment pentru plantarea unui copac.
Vom găsi un moment între toate astea ca să mergem la toaletă?
Sper că mîine va fi mai bine.
Mi-e teamă că nu, dle.
Trezirea la 4:30 pentru zborul de la 6:00 a.m. către Jamaica.
O luăm de la capăt, umblînd ca somnambulii.
Doamne, cu puţin noroc, într-o zi vor avea cu toţii televizoare
şi nu vor mai ieşi din nou aşa.
Dnă, dle, chiar înainte să plecăm, m-am gîndit că am putea trece
peste itinerariul primei noastre zile în Jamaica.
- Super. - Da. Ia loc, Michael.
Mulţumesc. Sosim la prînz pentru a fi întîmpinaţi de guvernator
şi de reprezenţanţii insulelor Indiilor de Vest.
O gardă de onoare va fi formată din poliţiştii jamaicani…
Asta e imaginea pe care n-o vom uita niciodată în Jamaica.
Minunata doamnă şi înaltul, chipeşul marinar, soţul ei.
Atît de aproape de toţi copiii pe care aproape-i pot atinge.
Atît de graţioasă şi atît de aproape…
Colonelul Charteris s-a gîndit că aţi dori să vedeţi
discursul pentru mîine seară, doamnă.
- Să vă dea şansa să vă pregătiţi? - Mulţumesc.
Of, Doamne.
- Vrei să-mi aduci un stilou, te rog? - Doamnă?
Şi întreabă-l pe colonelul Charteris
dacă e atît de amabil să vină dimineaţă să mă vadă.
Din toate Indiile de Vest, oamenii au venit azi la această ceremonie,
exprimîndu-şi loialitatea faţă de ea.
- Bună dimineaţa, dle. - Bună dimineaţa.
- Intră, Martin. - Alteţă…
Discursul pentru recepţia ambasadorului din seara asta.
Da, doamnă?
Ăsta a fost scris pentru sora mea. Foarte bine scris.
- Mulţumesc. - Evident pentru ea.
În registrul ei, reflectînd caracterul ei,
dacă ăsta e cuvîntul potrivit.
După cum ştim amîndoi, eu am un caracter diferit.
Într-adevăr.
Şi, din moment ce voi ţine locul surorii mele în seara asta,
mă întrebam dacă aş putea face una sau două ajustări minore textului?
- Doamnă? - Să-i dau ceva mai multă culoare.
Să-l fac ceva mai mult pe gustul meu. Şi să-i dau un pic de viaţă.
Sunt sigur că Alteţa Voastră apreciază…
că vor fi oameni importanţi la recepţia din seara asta.
Trecuturi diferite, sensibilităţi diferite.
Discursul a fost calibrat cu grijă pentru a evita orice jignire.
Şi asta înseamnă să evităm şi amuzamentul.
- Nu e treaba suveranei să amuze. - Iar eu nu sunt suverana.
Înţeleg asta, dar dvs veţi fi acolo în locul dînsei.
Ce spui de Diadema de Diamante? Sau de Nodul Îndrăgostiţilor din Cambridge?
Acelea sunt ale Maiestăţii Sale şi pentru ocazii oficiale.
Maiestatea Sa nu se va supăra.
În plus, oamenii nu se aşteaptă în seara asta să întîlnească o regină?
- Da. - N-ar trebui să le dăm una?
Excelenţele Voastre…
Sunt încîntată să fiu aici în seara asta,
ţinînd locul surorii mele, regina,
care e destul de norocoasă să fie în călătoriile sale,
undeva între insulele Bermude, Jamaica şi Fiji.
Tulburată, fără îndoială,
de lanurile de trestie de zahăr şi de palmierii graţioşi,
de apele albastre de dincolo de nisipurile de coral alb.
De spectaculoasele dealuri verzi, pline de vegetaţie,
şi de ritmurile discrete ale dansurilor şi cîntecelor.
Dar şi mai vii, chiar mai strălucitoare,
decît culorile acelor insule încîntătoare, sau ecourile acelei muzici,
sau bun venitul vesel şi prietenos al oamenilor unde călătoreşte sora mea,
e ceea ce văd cînd privesc de pe această scenă în seara asta.
Cînd vă privesc pe toţi în seara asta. Doamne… Arătaţi minunat!
Şi sclipitori.
Şi absolut exotici.
Şi ce companie rafinată avem aici în seara asta!
Ambasadorul nostru din Statele Unite ale Americii, sir Roger Makins.
Singurul lucru sincer care vine de la Washington.
Elegantul nostru ambasador din Libia, Alec Kirkbride.
Ăsta e burlac, doamnelor.
Şi, desigur, sir Charles Peake şi soţia sa din Grecia.
O ţară care ne-a adus multe lucruri.
Filozofia, democraţia, pe cumnatul meu.
Tuturor vă urez bun venit!
Ca regulă, mîncarea de aici e destul de obişnuită.
Vinul e de obicei bun.
Şi m-am asigurat că e destul.
Deci nu am nicio îndoială că vom avea o seară minunată.
Mulţumesc.
M-am simţit atît de bine.
Sora mea vorbeşte tot timpul cum nu e potrivită pentru asta…
- Eu m-am născut pentru asta. - Ştiu.
Le-am spus să pună cîte întîlniri vor ei pentru lunile următoare.
Investituri, Baletul Regal…
- Balul Debutantelor. - De ce nu?
N-ai putea veni să mă vezi în acţiune? Măcar o dată.
Dacă credeam că nu există niciun risc, aş fi acolo într-o clipită.
- dar dacă află ziarele… - Dragule…
Ziarele ne iubesc. Oamenii sunt de partea noastră.
În ochii lor nu facem nimic greşit.
Nu va fi timp de odihnă, dle, e o primărie de vizitat.
Ca să nu mai spun de panglicile care trebuie tăiate.
Şi de prînzurile care trebuie mîncate!
- Eşti gata? - Nu. Aproape. Ia-o înainte.
Lăsaţi-mă o secundă, vă rog, domnilor. Vin imediat. Bine? Mulţumesc.
Bun.
Ce s-a întîmplat?
A fost o recepţie a ambasadorilor la Londra săptămîna trecută.
Se pare că Margaret a fost uimitoare şi genială.
Ai fi preferat s-o facă de oaie?
Nu.
Poate.
- E groaznic din partea mea? - Da.
Păi, acum ştii că nu te-ai căsătorit cu o sfîntă.
Ştiam asta. Dar nu mi-aş face griji. Am mare încredere în ea.
- În Margaret? - În abilitatea ei de a o face de oaie.
- Pe termen lung. - Sau să mă eclipseze.
- Şi s-o rasolească. - Şi să mă eclipseze.
Asta nu-ţi stă în fire.
Îmi pare rău.
Ştii, există pericolul să exagerăm.
Poate ar fi prudent să renunţăm la cîteva lucruri.
Adică, 57 de oraşe australiene în 58 de zile.
Poate nu le vizităm pe toate.
Nu.
Menţinem fiecare programare.
Nicio anulare. Niciuna.
Mi-e teamă că ziua de azi are nişte provocări, doamnă.
Traseul are 16 km, iar străzile sunt deja pline.
- Păi, cît va dura? - Am permis două ore.
Două ore! Pe arşiţa asta?
Le-aş putea cere să mărească viteza puţin.
- Dar cred că ar fi probleme cu caii. - Nu, vom fi bine. Mulţumesc.
Iat-o, în sfîrşit, printre noi.
Fermecînd oamenii oraş după oraş.
Amiaza în Sydney mai întîi. Apoi, primitorul Adelaide.
Către venerabilul Hobart, cuibărit la poalele muntelui Wellington.
Ăsta e. Castelul de Mey.
Nu e drăguţ?
Oh, da!
Şi ce privelişte!
- Căpitanul Imbert-Terry. - Comandante Vyner.
Lady Doris. Şi…
Ne-am cunoscut?
- Nu cred. - Da, da.
Da… chipul dumitale, mi-e foarte cunoscut.
Nu-mi spuneţi nimic, o să-mi amintesc.
- Putem intra? - Da, da.
Dacă e să fiţi interesată de proprietate,
voi fi absolut sincer.
Acoperişul are nevoie de… ceva de lucru.
Una sau două ferestre ar trebui înlocuite, şi…
trebuie instalat curentul electric.
Şi nu există nicio sală de mase. Sau băi.
Şi am vîndut majoritatea puştilor şi undiţelor.
Doamne! Chiar nu ştii să-ţi vinzi marfa.
De fapt, locul e într-o stare atît de rea, că mai repede l-aş face cadou.
Mi-e teamă că n-aş putea accepta.
De ce nu?
Aş supăra lumea. Are de-a face cu cine sunt.
Sunteţi actriţă. O vedetă de film celebră.
- Nu. - O cîntăreaţă, atunci.
Nu.
Îmi stă pe limbă!
Datează de la jumătatea secolului al XVII-lea.
A fost în… aceeaşi familie timp de 14 generaţii.
Am cumpărat locul în 1929,
iar eu şi soţia mea am avut 11 ani foarte fericiţi aici.
Dar apoi, a venit războiul, iar locul…
Soluţia e evidentă.
- Nu mai zîmbiţi. - Nu.
Problema e că, am un fel de faţă la care dacă nu zîmbesc,
toată lumea spune, "Nu e furioasă?"
Nu, asta nu e… Uite, ce crezi, doctore?
E un spasm. Muşchii sunt suprasolicitaţi.
Are nevoie de odihnă să-şi revină.
- Cum spuneam. Nu mai zîmbi. - Nu.
Am o întîlnire în seara asta. Deci, ce poate fi făcut?
Aş putea injecta zona afectată cu un relaxant.
Dar ar trebui să aveţi grijă cu supa, totuşi.
S-ar putea să nu aveţi control asupra mestecatului şi băutului.
Şi nu este o soluţie pe termen lung.
În regulă.
- O să fac injecţia. - Doamne sfinte!
Şi ce? Să-ţi curgă supa pe rochie?
Ştii, noaptea trecută,
m-am trezit cu mîna dreaptă ieşită de sub aşternuturi.
Ştii ce-am făcut? Am fluturat mîna către mulţimi în somn.
Bun.
Nu vă mişcaţi, vă rog, Maiestate.
Avioane americane, arme şi muniţie
pentru ajutorarea forţelor franceze şi vietnameze.
Armele ruseşti şi chinezeşti ajută Viet Minh.
PRINŢESA VIZITEAZĂ O MINĂ
Prinţesa Margaret a purtat o salopetă albă
cînd a vizitat mina de cărbune Calverton în Nottinghamshire.
Vizita ei în abatajul de la 400 de metri din subteran
e inclusă în turul ei al minei de cărbuni
care e recunoscută drept una din cele mai moderne din Europa.
După aproape o oră în subteran, prinţesa se întoarce cu un suvenir,
o bucată de cărbune pe care a retezat-o chiar ea.
V-a plăcut în mină, Alteţă?
Da, foarte mult. Deşi era foarte mult praf acolo.
O parte mi-a intrat în gură, dar vă asigur că avea un gust delicios.
Experimentînd condiţiile,
vă e milă de minerii care lucrează acolo?
Nu se poate să nu-ţi fie milă de cineva
care şi-a petrecut viaţa muncind acolo.
E insuportabil de întuneric, cald şi înghesuit.
Personal, mi s-a părut că condiţiile sunt încă foarte periculoase
pentru aceşti bieţi, curajoşi bărbaţi care lucrează pe mai nimic în subteran.
Ce-aţi spune autorităţilor legat de această chestiune?
- Nu mai am nimic de spus. - Pentru cine e cărbunele?
Am pe cineva foarte special în minte.
Căpitanul Townsend?
- Vă e dor de el? - Da. Foarte mult.
Vă e dor de sora dvs, Maiestatea Sa, regina?
Nu la fel de mult, nu.
De ce ai spus asta?
- Ce? - Că ţi-e dor de mine.
Am făcut-o. Şi aşa e.
- Ştiu, dar n-a fost înţelept. - De ce nu?
Scumpo, nu poţi folosi o ocazie publică să te iei aşa de sora ta.
Nu începe şi tu.
Doar că… Palatului nu-i va plăcea.
Şi avem nevoie de Palat de partea noastră.
Pe cine crezi că vei dezamăgi, oricum? Un koala?
Toată chestia asta e un circ. E un circ mizerabil.
Ne tîrîm din oraş în oraş şi suntem urşii dansatori.
- Ce faci? - Iau înapoi această mică plăcere.
Ai renunţat la prea multe.
Nu! Nu, nu! Chestii alea o să te omoare!
Da. Tatăl tău a fumat 40 pe zi iar acum ştiu de ce. Bietul de el.
Da, probabil a privit turneul ăsta şi a gîndit,
"Ştii ceva? Mi-ar fi mai bine cu cancer."
Taci!
Ce încerci să dovedeşti? Ce vrei să mă auzi spunînd?
"Bravo, Lilibet. Coordonează întregul turneu."
"Lilibet nu te dezamăgeşte niciodată. A făcut tot ce trebuia."
"Niciodată n-a greşit cu nimic."
"Acum, în sfîrşit, te iubesc mai mult decît o iubesc pe Margaret."
Ieşi afară! Ieşi afară!
- Nu mă atinge. Hristoase! - Ieşi afară!
- Filip! Să nu îndrăzneşti să te întorci! - Nu fii ridicolă! Hristoase!
- Lasă-mă să vorbesc cu ei. - Nu.
O voi face eu.
Îmi pare rău pentru mica mea ieşire.
Sunt sigură că se întîmplă în fiecare căsnicie.
Ce-aţi dori să fac? Pentru jurnalul vostru de ştiri?
Un alt cadou pentru Maiestatea Voastră.
Mulţumesc.
Alteţă…
cînd apăreţi în public în scopuri oficiale, nu sunteţi dvs.
Normal că sunt eu.
Exprimarea opiniilor politice despre condiţiile de muncă în mine,
chestia de la Sadler's Wells?
Şi nimeni nu vrea să fiţi dvs, vrea să fiţi ea.
O statuie? Un lucru?
Coroana. Asta au venit să vadă. Nu pe dvs.
În clipa cînd deveniţi dvs… spulberaţi iluzia, rupeţi vraja.
Oamenii vor pe cineva care s-o locuiască. Nu să le fie teamă de ea.
S-o facă o fiinţă umană. S-o aducă la viaţă.
Unchiul dvs, Edward al VIII-lea, a ameninţat să facă exact asta,
să-şi impună individualitatea asupra instituţiei.
S-o aducă la viaţă!
Şi aproape a distrus-o făcînd asta!
Nu poţi compara serios asta cu abdicarea.
Nu, dar am decis că toate angajamentele regale în absenţa reginei
să fie duse la îndeplinire de către regina Mamă.
- Mama e în Scoţia. - Aşa am înţeles.
Dar am trimis pe cineva s-o aducă înapoi. Imediat!
Alteţă…
- Am spus 11. - Cît e ceasul acum?
E aproape prînzul.
Doamne, şi am pornit la drum la timp.
- Aţi venit de-a lungul coastei? - Da.
N-aţi ţinut cont de vînt. Eraţi contra vîntului dimineaţă.
- Ce-am făcut? - Veştile bune sunt că veţi zbura înapoi.
Acum…
Am avut ocazia să mă gîndesc puţin.
Am vorbit cu avocaţii mei şi am ajuns la o sumă
care cred că este un preţ corect pentru acest castel superb situat.
Da, da, continuaţi.
Ţineţi-vă bine. 100 de lire.
- Poftim? - Îmi pare rău. E prea scump?
- Nu, e absurd. - Din contră, e foarte cinstit,
dat fiind că va ajunge să vă coste zeci de mii.
Eşti sigur?
Nu. Întrebarea e, dvs sunteţi sigură?
- Sunt. - În regulă. Felicitări.
- Sper că veţi fi foarte fericită aici. - Mulţumesc. Am sentimentul că voi fi.
Pot elibera locul într-o săptămînă.
Doar dacă ai unde merge.
Am. Sora mea locuieşte la cîţiva km pe coastă.
Să vă conduc înapoi la soţii Vyner? Cu vîntul în spate?
Ar fi încîntător.
Maiestate, iertaţi-mă că vă deranjez.
Vin de la prim-ministru.
Vă roagă să vă întoarceţi imediat la Londra.
Pentru ce?
Asta e toată informaţia pe care o am.
Se pare că trebuie să plec.
Doamne!
În sfîrşit, ţi-a picat fisa.
De ce, Doamne iartă-mă, n-aţi spus… doamnă?
Pentru că oamenii fac mereu atîta tărăboi.
Şi încetează să fie ei înşişi.
Şi ai fi dublat preţul.
Aţi vorbit ca o adevărată scoţiană.
Discursul meu de la Valletta.
E o schimbare pe care aş vrea s-o fac.
Aş vrea să mă refer la Malta ca la insula amintirilor mele fericite.
Foarte bine, doamnă.
Voi pune să fie rescris textul pentru aprobarea dvs.
Mulţumesc.
Dnă, rămîn nişte preocupări de securitate privind Gibraltarul.
Ce preocupări?
Ameninţări cu moartea au fost trimise tuturor liderilor partidelor mari,
spunîndu-le că, dacă turneul nostru ne duce în Gibraltar,
siguranţa noastră nu poate fi garantată.
Le-am spus că ar trebui să anulăm.
- De ce? - Cum adică, de ce?
Pentru că nu-mi prea place
să umblu pe străzile din Gibraltar ca o ţintă.
Nu. Anularea de ultimă clipă ne-ar face să părem slabi.
Şi ar fi o mare dezamăgire pentru oamenii din Gibraltar.
- Eu spun să mergem. - Eu spun să nu mergem.
Sunt conştientă că sunt înconjurată de oameni
care cred că ar putea face o treabă mai bună.
Oameni puternici cu caractere puternice, lideri mai naturali,
poate mai bine pregătiţi să conducă de pe front, să lase o amprentă.
Dar… de bine, de rău, Coroana a ajuns pe capul meu.
Iar eu spun să mergem.
Yachtul regal Britannia navighează către Gibraltar.
Vizibili pe punte, Maiestatea Sa, regina, şi ducele de Edinburgh.
Britannia e însoţită de 15 distrugătoare de clasa A din flota din Mediterana.
Salutul cu 21 de salve de tun.
Un semnal puternic pentru oamenii din Gibraltar
de sprijinul durabil al reginei şi al Imperiului Britanic.
…magnificul tur a însemnat-o deja pe Maiestatea Sa
ca pe o femeie a destinului.
Întoarcerea sa la Londra după 80.000 de km prin aer, pe pămînt şi mare
e un triumf al diplomaţiei într-un moment dificil pentru Imperiu.
Nici un singur punct din enorma listă de întîlniri n-a fost ratat.
Milioane de oameni şi-au văzut şi şi-au salutat regina
pe cînd părăseşte Commonwealthul fermecat şi unit.
E deja clar că Maiestatea Sa va ocupa un loc
printre vestitele regine ale istoriei
şi promite un rol reînnoit pentru Marea Britanie în lumea modernă.
Imperiul e sigur în cele patru colţuri ale lumii,
marcînd începutul unei noi epoci Elisabetane.
- Bună ziua. - Maiestate…
Aha! Da!
Doamnă… Prim-ministrul a sosit.
- Pe locuri, start! - Mulţumesc.
Sunt rapid.
- Tati! O să te prind! - Nu, nu! Scaun! Scaun!
- Ai grijă la cîini! - Nu poţi scăpa de mine!
Dl prim-ministru, Maiestate.
- Felicitări, Maiestate. - Mulţumesc, Winston.
Un triumf total.
O scăpare ca prin urechile acului, aş spune.
Ar fi putut cu uşurinţă să fie altfel.
Dar n-a fost, şi ne-a readus unde ne e locul.
Mai sus, de fapt.
Şi, înainte de turneu, măreaţa noastră naţiune era în pericol
de a pierde mult din statutul ei, din influenţă, din reputaţie.
Curajul şi convingerea dvs s-au impus.
De data asta, poate.
Dar, în timp, sigur se vor sătura de asta. Se vor sătura de noi.
Doar dacă Coroana şi oamenii care reprezintă Coroana
fac greşeli, erori de judecată.
- Draga mea soră? - Da.
Ce-ai vrea să fac?
- Mulţumesc, doamnă. - Maiestate?
- Alteţa Sa e pe drum. - Mulţumesc.
E în regulă. Am mai fost aici înainte.
Cunosc drumul.
- Ce? Acolo? - Da, doamnă.
Doamne!
- Ce-am făcut să merit asta? - Rezumatul a fost simplu.
Să execuţi sarcini ceremoniale minore cu un minim de tărăboi.
Nu să ajungi în toate ziarele.
Nu e vina mea că vor să scrie despre mine.
Ar fi ajutat dacă nu le-ai fi dat ceea ce doresc.
- Caracter şi entuziasm? - Instabilitate şi dramă.
Măcar eu le-am dat ceva. Tu nu le dai nimic.
- Le-am dat tăcere. - Tăcerea e nimic.
- E absenţa zgomotului, - Vid. O pagină albă.
- Ceea ce permite altora să strălucească. - Dar monarhia ar trebui să strălucească.
Monarhia, da. Nu monarhul.
- Vor trebui făcute reparaţii. - Cui?
Oamenilor pe care i-ai jignit.
Unui general, căruia, cînd te-a invitat la dans,
ai răspuns, Da, dar nu cu tine.
Cred că a fost şi o debutantă pe care ai făcut-o să plîngă,
şi dansatorii de la Sadler's Wells,
pe care ai refuzat să-i întîlneşti, după ce-ai ajuns tîrziu la spectacol.
Ai arătat individualitate.
Iar asta i-a făcut pe oameni să se panicheze. Nu vor individualitate.
Ultima persoană care a arătat caracter aproape a scufundat nava.
Îţi place asta.
- Absolut deloc. - Ba da, îţi place.
Să-ţi admonestezi sora mai mică indisciplinată.
Te-ai gîndit vreodată cum trebuie să fie pentru mine?
De multe ori. În detaliu. Cu nostalgie.
Ai un rol, un set clar de reguli. Trebuie doar să le urmezi.
Margaret, ai libertate. Trebuie doar să te bucuri de ea.
Crezi că sunt liberă?
Să fiu constant în umbra ta? Constant cea ignorată?
- Mi s-ar părea ca-n rai. - Ce ai tu mi a fi un rai.
Două surori care se invidiază reciproc.
N-am fi primele.
Mîndrie şi Bucurie.
- Îţi aminteşti? Cum ne spunea tata. - Da.
Elisabeta e mîndria mea, iar Margaret e bucuria mea.
Dar Margaret e bucuria mea.
Îmi pare rău. Dar trebuie să revendic puţinele victorii care mi-au rămas.
Şi nu contestăm asta, nu-i aşa?
- Ce anume? - Că am fost preferata tatei.
E un adevăr crud în asta, nu-i aşa?
Cînd există două surori atît de apropiate ca vîrstă,
cu cît una devine ceva, cu atît cealaltă…
devine în mod necesar opusul. Şi viceversa.
Aşa merg lucrurile.
Dacă una e regina, trebuie să fie sursa onoarei şi a tot ce e bun,
cealaltă devine în mod necesar concentrarea a toată…
răutatea creativă.
Sora diabolică.
- Nimeni nu spune că eşti diabolică. - Lîngă tine, mereu voi fi diabolică.
Inutilă…
Pierdută…
Neimportantă.
Şi totuşi petreci atîta timp spunîndu-mi că eu sunt neimportantă.
Doar ca să-mi dăruiesc un moment de pace.
Te poţi gîndi s-o faci pentru mine?
- Doar din cînd în cînd. - Ce?
Să calci greşit. O greşeală ocazională.
Să laşi garda jos.
Ca să nu fiu atît de evident un eşec prin comparaţie.
- Eşti obosită. - Nu, nu sunt. Nu sunt obosită.
Cer doar un viitor pe care-l pot suporta.
Margaret…
Am cuvîntul tău că acele scuze vor fi făcute?
Te putem ajuta să schiţezi scrisorile sau să faci declaraţii.
Nu e nevoie.
Traducerea şi adaptarea: Little Badger
BluRay Re-sync: BLU DUAINE blu-duaine@outlook.com
Thanks goes to Aaronnmb www.addic7ed.com