LONDRA, 1954
Traducerea şi adaptarea:: Little Badger
BluRay Re-sync: BLU DUAINE blu-duaine@outlook.com
== Thanks goes to robtor == - www.addic7ed.com -
Lordul Porchester?
Pe aici, doamnă.
La capătul barului.
- Bună ziua. - Bună ziua, Porchey!
- Ai găsit repede locul? - Taximetristul l-a găsit, da.
Desigur. Minunat.
Lord Porchester.
Doamnelor…
Mi se pare mie sau locul ăsta e uşor ridicol?
Două lucruri urăsc în viaţă. Bucătăria fină şi centrul Londrei.
M-am gîndit că e locul pentru o ocazie specială
dacă cineva ar avea o întrebare specială.
În clipa asta aş vrea să fi fost poet, nu crescător de cai.
Te căsătoreşti cu mine?
Porchey…
- Asta sună ca un "nu". - Nu, nu e un "nu".
Nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu. Nu, nu, nu, nu, nu.
- Ăştia sunt… 12 de nu. - Mi-ar plăcea.
Cu o condiţie.
Că nu mai ai încă sentimente pentru ea.
Cine?
Ea.
Ştiu cît de apropiaţi aţi fost, şi cît de apropiate sunt familiile voastre.
E adevărat. Eu şi ea am fost apropiaţi.
Am fost apropiat de tatăl ei. Sunt apropiat de sora ei.
Familiile noastre sunt apropiate.
În multe feluri, şi vorbesc ca crescător, ar fi fost o pereche bună.
- O pereche perfectă. - N-o să neg asta.
Doar că n-a fost niciodată în cărţi.
Pentru ea, a existat doar Filip.
Şi pentru tine?
Exişti doar tu.
Lilibet?
Sezonul 1, Episodul 9
ASASINI
Bine, Jock. Da, o să-l anunţ. Mulţumesc.
Sunt sigur că va fi încîntat. Pa.
Cîştigi?
Nu. A fost un moment scurt, tentant,
cînd am crezut că o fac. Mă pregătisem să-l fac praf.
Dar apoi a fost o mişcare greşită de pensulă şi a scăpat din nou.
Tocmai am vorbit cu Jock despre a 80-a ta aniversare.
Nu, nu-mi aminti de asta.
Pentru că se întîmplă în aceeaşi zi cu deschiderea Parlamentului,
au decis să combine evenimentele,
şi să ţină o recepţie în onoarea ta la Great Hall.
Asta-i foarte drăguţ.
Şi va fi Graham Sutherland.
- Cine? - Pictorul.
- Să-ţi facă portretul. - Ce portret?
E portretul oficial comandat de ambele Camere. E cadoul tău.
Sutherland? N-am auzit niciodată de el.
E destul de cunoscut. E un modernist.
Nu sunt sigur că pot avea încredere într-un modernist cu nume englezesc.
Dă-mi un neamţ modernist. Sau un italian.
Sunt singurii care trebuie s-o ia de la capăt.
Ce-ar vrea un englez să schimbe?
E minunat să fii iar acasă după o absenţă atît de lungă.
Chirurgul care m-a operat mi-a spus ieri că totul a mers bine.
Trebuie doar să am o perioadă de convalescenţă, să iau în greutate,
dar n-aveţi de ce să vă faceţi griji.
Cum spuneam, e minunat să fiu din nou acasă.
Abia aştept să revin la treabă cît mai curînd posibil.
Mulţumesc!
- Alo? - Porchey? Sper că nu deranjez.
- Doamne! - Deranjez?
- Nu. - Bun.
E vorba de Aureole. Cred că facem o greşeală.
Cred că ar trebui să conducem de la început.
Iar eu cred că te înşeli.
Dar ştim că el nu rezistă natural.
Am mai încercat să mai concurăm împotriva lui Darius. Iar Darius a cîştigat.
Ăla a fost Guineas, ceea ce înseamnă o milă.
Ăsta e King George. O milă şi jumătate.
Ce vom face dacă face figuri înainte de cursă?
Întotdeauna face figuri. Aşa e el.
Nu pari deloc îngrijorat.
Altceva?
Pot să mai spun încă o dată, ca să se ştie…
Cred că ar trebui să începem în forţă. şi să alergăm rapid.
- Am notat. - Am dreptate uneori, să ştii.
Chiar şi tu ai spus că am instincte bune.
Ai. Şi s-ar putea foarte bine să am ocazia să regret.
- Aia, şi alte multe lucruri bune. - Of, Doamne! Cum ar fi?
Noapte bună.
Dl Sutherland, dle prim-ministru.
- Bună dimineaţa. - Ce mai faci?
- Bună dimineaţa. - Ce mai faceţi?
- Ce mai faceţi, dle? E o onoare. - Nu, nu. Onoarea este a mea.
Deci, unde mă vrei?
Deci, o vom face flatant sau realitate?
Mă vei picta ca pe un înger sau ca pe un buldog?
Îmi imaginez că există un mare număr de domni Churchill.
Da, într-adevăr.
În timp ce-l cauţi,
poate te pot implora să nu simţi nevoia să fi prea precis.
- De ce? Acurateţea e adevăr. - Nu. Pentru acurateţe, avem aparatul foto.
Pictura e o artă mai înaltă. Pictez şi eu puţin, să ştii.
Da, dle, ştiu.
Şi niciodată nu las acurateţea să stea în calea adevărului dacă nu vreau asta.
Dacă văd vreun peisaj care-mi place,
şi-mi doresc să nu existe o fabrică în fundal,
las fabrica deoparte.
Deci, dle Sutherland, spune-mi, sunt fascinată. Care e procesul tău?
Întîi, o să fac nişte poze,
vor fi folositoare ca referinţă cînd mă întorc în atelier.
Apoi voi face nişte schiţe în cărbune, studii ale capului, mîinilor,
şi apoi voi lucra la acele schiţe.
Pictura propriu-zisă va fi făcută în atelierul meu de acasă.
- Asta e… Vă superaţi? - E în regulă. Continuă.
Cum te gîndeşti să stau?
Aşezat.
Aş putea încerca să stau în picioare? Ar putea fi mai impozant. Dinamic.
M-ar putea face să arăt mai tînăr.
Credeam că picture trebuia să celebreze atingerea unei anumite vîrste.
80 de ani, Winston.
- Cred că aşezat e mult mai senatorial. - Senatorial…
Ce prostie.
Da, sunt de acord.
Cu trabuc sau fără?
Fără trabuc.
- Cu mantia Ordinului Jartierei sau fără? - Fără găteli.
Fără grandoare.
Îmbrăcat ca un parlamentar.
Ce plictisitor.
- Mi-a plăcut. - Da, mi-am dat seama.
Ai fost afectată, te-ai îmbujorat ca o fetiţă.
- El e mai repede uimitor. - Uimitor?
Înalt şi chipeş, taciturn. Aduce un pic cu Heathcliff.
Vrea control total.
Orice artist de valoare ar insista cu asta.
- Nu vrei cu adevărat un linguşitor. - Ba da, vreau.
Nu, nu vrei.
În plus, e clar de vădit un fan.
Nu, nu fi prostuţă. Poţi mirosi socialismul din el.
Chiar şi socialiştii admit că ai salvat ţara.
Printre dinţii strînşi.
Am instinctele protectoare ale unei soţii iubitoare
şi-ţi pot spune că ăsta nu e un asasin.
Uită-te! Uită-te la asta.
E Aureole, Aureole al reginei, calul reginei, urmat de…
Nu e fantastic?
Nu e abil?
Ai avut absolută… Nu.
Nu, a cîştigat.
Ai avut absolută dreptate.
- E aşa abil! - Ştiu. Ştiu.
- Ce campion. - Ce campion.
- Bravo! - Salut!
Îmi amintesc cum am fost sunat de tatăl tău.
Cînd s-a născut. Din Hyperion şi Angelola.
Da, i-am dat primul lapte. Îţi aminteşti?
Privindu-l cum creşte, toată lumea a crezut că fratele lui mai mare va fi o vedetă.
Isteţul tău tată a avut un instinct pentru ăsta.
- El e perdantul. - Şi l-a sprijinit.
- Iar un perdant a devenit o stea. - Da, şi calul său favorit.
Deci… ce urmează pentru campionul nostru?
Am primit o invitaţie la Laurel International.
- America? - Da, luna viitoare.
Cîţi ani are? Patru? E deja bătrîn.
- Dacă-mi cereai părerea… - De-asta te-am chemat astăzi aici.
Sfatul meu sincer e că m-aş gîndi să-l pensionez acum.
Cînd e în vîrf.
Cel mai bun cal pe distanţă medie din Europa, cu un preţ de piaţă colosal.
Lasă-l să-ţi aducă nişte bani adevăraţi ca armăsar de prăsilă.
Sunt surprinsă să aud că refuzi oportunitatea de a merge în America.
De ce?
De-acolo e iubita ta, nu-i aşa?
- Logodnică. - Logodnică? Doamne!
Cine e? Are bani, sper. Ca să poţi păstra grajdurile.
- De fapt, e din Portsmouth. - Of, Doamne! Deci n-are bani.
Are nişte bani. Dar e înnebunită după cai. În fine, ar trebui să fie.
Vei aproba, cred.
- O pot cunoaşte? - Dacă promiţi că n-o sperii.
- De ce-aş speria-o? - Tu eşti regina!
- Doar din cînd în cînd. - Tot timpul.
Şi asta te face îngrozitoare. Şi a auzit multe despre tine.
- De la cine? - De la mine. Şi unele lucruri drăguţe.
Cel pe care l-ai lăsat să-ţi scape.
- Poftim? - Întotdeauna te-a iubit.
Porchey? Asta-i o prostie.
Mi-a spus chiar el. Într-o seară cînd era băut.
Asta nu se pune.
Cînd un bărbat bea, atunci iese adevărul la iveală.
Nu. Atunci ies prostiile la iveală. În plus, avem interese comune.
Caii nu sunt un interes pentru tine. Sunt o pasiune.
- O pasiune neîmpărtăşită de soţul tău. - El are alte pasiuni.
Aşa am auzit.
- Domnule. - Bună dimineaţa.
Ministrul de Externe e aici, dle. Să-l introduc?
Nu.
Nu aici.
Scuze că te-am făcut să aştepţi.
De parcă ar fi prima oară.
N-am spus-o în sensul ăla.
- E urîţenie în aer, Anthony. - N-am nimic frumos de spus.
Atunci spune ce ai de spus, depune-ţi urîţenia şi pleacă.
Am lucruri mai importante de făcut.
Foarte bine.
La un moment dat,
fiecare lider trebuie să se întrebe dacă, rămînînd la conducere,
dă ceva ţării,
sau ia ceva de la ea? O ajută sau o răneşte?
Iar eu aş sugera că, de ceva vreme,
tu ai luat şi ai rănit.
Şi de aceea, vin la tine în numele partidului şi al ţării,
pentru ultima oară, Winston,
- pentru a-ţi cere să te retragi. - O voi face în timp. La momentul potrivit.
Momentul potrivit a fost acum nouă ani, cînd ai pierdut alegerile.
Iar de atunci am răzbunat acea înfrîngere cîştigînd ultimele alegeri.
Eu le-am cîştigat, Winston! Eu le-am cîştigat!
Oamenii au votat Conservatorii cu speranţa clară
- că-mi vei face mie loc. - Asta-i o mare prostie!
Au votat Conservatorii pentru că nu puteau suporta socialismul!
Inflaţia a scăpat de sub control.
Şi cu fiecare judecată greşită, cu fiecare eroare de calcul,
cu fiecare declaraţie pe care o faci,
apetitul de a se întoarce spre stînga creşte!
Ai grijă, Anthony,
prea mult entuziasm nu face bine unuia care abia s-a operat.
Spune omul care acum două luni era efectiv mort.
- Aşa eram amîndoi. - Eu mi-am revenit.
Nu asta aud eu. Aud că eşti o umbră a fostului tu.
Că atunci cînd mergi, pastilele zornăie în tine!
Am ceva ce tu nu vei mai avea.
- O stare de sănătate bună. - Stalin a spus la fel.
A murit tîrîndu-se pe podea!
Dl Sutherland e aici.
- Bună, Anthony. - Anthony tocmai pleca.
Bună, Clemmie.
Da, tocmai… tocmai plecam.
Iată-i.
'Neaţa.
- 'Neaţa. - Dle, aceasta e soţia mea, Kathleen.
Mă asistă uneori. Sper că nu vă supăraţi.
Uitaţi-vă la mine.
- Ce foloseşti? - Creion.
Da. Dar de care?
4B sau 6B, nu sunt sigur.
E un 6B.
- Şi pe ce fel de hîrtie? - De desen.
Eu prefer bumbacul dur, presat la rece, cu margini netăiate.
Calibrată cu gelatină.
Cîte picturi termină soţul tău într-un an, dnă Sutherland?
Trei sau patru.
Ai vrea să ghiceşti cîte fac eu?
- Zece? 15? - 60!
Desigur, sunt doar un amator, un pasionat.
Nu un mare artist ca soţul tău.
Care nu se grăbeşte.
Uitaţi-vă la mine.
Am citit puţin despre tine, dle Sutherland, după ultima întîlnire.
- Da? - Da. Destul de interesant.
Din ce am citit, asta e ceva nou pentru tine, această portretistică.
Nu cred că începe cineva dorind să fie portretist.
Da. Dar în căutarea specializării tale ai încercat puţin din toate.
E adevărat. Am ajuns la pictură destul de tîrziu.
Şi acum că ai găsit-o, n-o vei mai părăsi, da?
Da. Înţeleg.
Cum este, dnă Sutherland?
Are adevărul.
- Am voie să arunc un ochi? - Nu.
De ce nu? Ţi-aş putea da un sfat.
La urma urmei, cunosc acest chip mai bine ca tine.
Dacă ai făcut gîtul prea gros sau braţele prea lungi, îţi pot spune.
Cred că, în general, oamenii înţeleg foarte puţin cine sunt.
Unii se ignoră atît de mult pentru a reuşi în viaţă.
Şi crezi că e responsabilitatea ta să scoţi toate alea la lumină?
Sigur. Ce e bun, dar şi ce e rău.
Concentrează-te pe ce e bun, şi totul va fi bine.
Nu mă pictezi doar pe mine, să ştii.
Îl pictezi pe prim-ministrul Regatului Unit al Marii Britanii
şi Irlandei de Nord, şi tot ce reprezintă acea funcţie măreaţă.
Democraţie. Libertate.
Cele mai înalte idealuri ale guvernării şi conducerii. Aminteşte-ţi asta.
- Da? - Lordul Porchester, Maiestate.
- Mulţumesc. - Fac legătura.
- Porchey? - Ce nazuri.
- Ce este? - Să ajung la tine.
Te-am sunat imediat după ora 9 dimineaţa. Acum a trecut de prînz.
Nu exagera. Dar, da, ştiu, e enervant.
Spune.
Mi-ai cerut să vin cu nişte cifre legate de Aureole.
Deşi sunt dislexic numeric, mi-e teamă că e moştenire de familie,
cum e fruntea înaltă.
Am făcut calculele, să văd dacă asta te ajută să iei o decizie.
În cursul vieţii sale de cal de curse,
Aureole ţi-a adus puţin peste 40.000 de lire.
Doamne!
Dar dacă ar fi să-l foloseşti ca armăsar, ţi-ar putea aduce mult mai mult.
E un campion recunoscut, cu un pedigree de calitate.
L-ai putea ţine la Wolferton Stud pentru mulţi dolari.
Păi… Atunci asta e decizia.
Bun.
Şi, între timp, o să întreb dacă-ţi pot obţine o linie directă.
- Către tine? - Da, către mine. De ce?
Mai era cineva aici cu care voiai să vorbeşti?
- Nu. - Bun.
Ce înseamnă, "mulţi dolari"? Am nevoie de cifre.
- 400. - O tragere? O încercare?
Scuze, încerc să găsesc expresii mai puţin onomatopeice pentru…
- Ştiu ce este. - O partidă de sex.
O acoperire.
- O acoperire? - Da, ăsta e termenul corect pentru…
- Pentru sexul cailor? - Da.
Deci, cît ai putea cîştiga în decursul unui an?
Într-un singur an, Aureole s-ar putea ocupa de 40 de iepe.
- Făcînd vreo 16.000 de lire? - Bravo lui!
În cursul vieţii sale ca armăsar, ar putea fi tatăl
a 500, 600 de mînji,
aducîndu-mi peste 200.000 de lire.
Creînd o întreagă generaţie de odrasle.
Da.
Tatăl tuturor mînjilor din grajdurile noastre.
Şi al oricărui alt grajd care şi-l va putea permite.
Da.
Înţeleg… Deci în timp, fiecare cal de acolo
ar putea fi cumva rudă cu Aureole.
- Da, aşa cred. - Ca bătrînul Carnarvon.
Cine?
Tatăl prietenului tău Porchey.
- Porchey? - Nu, cum spuneam, tatăl lui.
- Da, amîndoi sunt numiţi Porchey. - Nu era ăla zvonul?
- Ce zvon? - Că ar fi avut atîtea aventuri,
că o întreagă generaţie de aristocraţi britanici a fost înrudită cu el.
Un "Porchey" ilegitim în fiecare mare casă din ţară.
Frunţi înalte peste tot.
- Şi dislexie numerică. - Poftim?
- Nimic. - Poftim?
Nimic!
Michael!
Dragă băiete!
- Noapte bună. - Noapte bună.
Lasă-mă să mă uit la tine.
- Minunat. - Mergem?
Vino. Arăţi minunat.
- Cum se simte? - Nu prea rău, dle. Pe aici.
- 'Neaţa. - 'Neaţa.
- Fără soţie de data asta? - Nu.
I-am cerut să nu vină.
Din moment ce va fi ultima noastră şedinţă, am vrut să fim singuri.
- În tăcere preferabil. - Da. Da. Voi fi băiat cuminte.
Înţeleg nevoia concentrării.
Pictarea unui tablou e ca o luptă. O bătălie sîngeroasă.
Asemeni unui gladiator care luptă pînă la moarte,
artistul cîştigă sau pierde.
- Tu învingi? - Aşa sper.
Crezi că o să-mi placă?
Cred că e posibil să cer prea mult.
Dar mă linişteşte faptul
că munca dvs e atît de sinceră şi revelatoare.
Mulţumesc pentru compliment.
E vreo lucrare la care te referi în mod anume?
Mă gîndesc mai ales la iazul cu peşti aurii de aici, de la Chartwell.
Iazul? De ce iazul? E doar un iaz.
E mult mai mult de atît.
Aşa cum a dezvăluit faptul că aţi tot revenit la el.
Mai mult de 20 de ori.
Da, pentru că e o mare provocare tehnică.
- Îmi scapă. - Poate scăpaţi chiar dvs, dle.
De-asta e mult mai revelator decît un autoportret.
Asta-i o prostie.
E apa, jocul luminii.
Viclenia. Peştele, din adîncuri.
Cred că toate picturile dvs sunt revelatoare neintenţionat
şi găsesc asta mai ales în cele cu iazul.
Sub pacea, eleganţa şi jocul luminii de la suprafaţă,
am văzut sinceritate şi durere, o mare durere.
Cadrul în sine, îmi arată că aţi vrut ca noi
să vedem ceva
sub toate acele culori estompate, în adîncul apei.
O mare disperare.
Ascunzîndu-se ca un leviatan. Ca un monstru al mării.
- Ai văzut toate astea? - Da, am făcut-o.
Poate asta spune mai mult despre tine decît o fac eu?
Poate.
Te pot întreba ceva, dle Sutherland?
E vorba de una din picturile tale. Cea pe care o numeşti "Pastorala",
Cu tot acel lemn noduros şi strîmb.
Acele aplicări urîte de negru.
Am găsit ceva sinistru în ea.
De unde a venit aia?
Asta e foarte perceptiv. A fost un moment foarte greu….
Fiul meu, John, a murit… La vîrsta de două luni.
Doamne! Condoleanţe.
Da. Mulţumesc.
- Aveţi cinci copii, da? - Patru.
Marigold a fost a cincea.
Ne-a părăsit la vîrsta de…
doi ani şi nouă luni. Septicemie.
Îmi pare nespus de rău. N-am ştiut.
Am ales numele Marigold,
datorită minunatelor ei bucle aurii.
Cea mai extraordinară culoare.
Din păcate, deşi poate din fericire,
n-am fost prezent cînd a murit.
Cînd am ajuns acasă, Clemmie…
urla ca un animal rănit.
Am cumpărat Chartwell la un an după ce-a murit Marigold.
Atunci am făcut…
iazul.
Uitaţi-vă la mine.
Mulţumesc.
A fost o plăcere.
Abia aştept să-l văd.
- Bună. - Bună.
- Mergem? - Da.
Dat fiind că e debutul lui Aureole, şi nu vrem să lăsăm nimic la întîmplare,
am chemat trei iepe diferite.
Foarte rar o întîlnire forţată duce la o întîlnire fructuoasă.
Dacă cineva vrea mînzul perfect,
trebuie să fie pregătit să aştepte împerecherea perfectă.
Începem?
- Fă cunoştinţă cu Neocracy. - Calul lui Aga Khan.
- Într-adevăr. - Da.
Retrasă recent, cu un bun istoric ca învingătoare.
Şi un temperament încîntător.
Singura mea preocupare ar fi
- că poate e puţin prea… - Timidă?
Mi-e teamă că dacă-i lăsăm de capul lor, nu se va întîmpla nimic.
De-asta l-am chemat şi pe Turkish Blood.
- O propunere cu totul diferită. - Într-adevăr.
Puternică, hotărîtă, şi cu un trecut grozav.
Chiar ar fi împerecherea celui mai bun cu cea mai bună.
Simt un "dar".
Din cîte-mi amintesc, Aureole al tău e un suflet sensibil.
Nu mi-ar plăcea să fie intimidat sau să se blocheze
cînd înfruntă o războinică fioroasă ca asta.
Foarte atent din partea ta, Porchey.
De-asta am un presentiment bun legat de a treia noastră candidată.
Încîntă-ţi ochii cu Temple Bar.
O pur sînge fierbinte cu înclinaţie spre victorie.
E puţin cam tînără, poate.
Are doar trei ani.
Nu ne deranjează asta, nu-i aşa?
- O întîlnire imediată. - Da. Trebuie să spun, îmi place asta.
Se pare că sentimentul e reciproc.
Eşti încîntătoare.
Telegramele au curs astăzi către strada Downing
pentru a-i ura lui sir Winston Churchill, "La mulţi ani" la a 80-a aniversare
în acest 30 noiembrie.
Au venit din toată…
La mulţi ani, dragul meu mops bătrîn.
- E vremea? - Da, doamnă.
Bun.
- Ia loc, Michael. - Mulţumesc, doamnă.
Westminster Hall, martor tăcut a aproape o mie de ani de istorie,
a fost scena aniversării lui sir Winston.
Sunt profund onorat să fiu astăzi aici.
Niciun politician
n-a mai avut parte de o astfel de onoare.
Şi sunt profund recunoscător.
Sunt conştient, totuşi,
că după ce mi-am servit ţara,
timp de 54 din cei 80 de ani ai mei…
"demisia"…
E un cuvînt care pluteşte în aer.
Şi, într-adevăr, e ocazia perfectă pentru asta,
scena e pregătită, publicul e adunat,
totul e pregătit pentru un măreţ discurs de bun rămas.
Există o singură problemă. Actorul principal şi-a uitat replicile.
Şi în loc să se retragă, el cere un bis.
Of, Doamne, se joacă cu ei.
Cînd colegii tăi politici sunt destul de amabili
să-ţi facă cadou un portret făcut de un modernist ambiţios…
trebuie să te întrebi,
"Este un cadou sau e un blestem?"
Dl Sutherland, artistul, şi cu mine
am vorbit mult în timpul şedinţelor mele.
I-am reamintit care e miza.
Că acest portret nu era doar al meu,
ci al funcţiei pe care o reprezint.
A întregului nostru sistem de guvernare.
Deci, în cele din urmă,
abia aştept să dezvelesc această pictură.
O piesă bună şi patriotică de artă modernă.
De ce eşti aici?
Am înţeles că aţi respins pictura.
- Da. - Pe ce bază?
Aia nu e o pictură. E o umilire!
"Cum să-l pictez astăzi?"
"Ah! Stînd pe un scaun, producînd un rahat."
"O creatură distrusă, pleoştită şi deplorabilă, scremîndu-se!"
- Nu aşa e văzută. - Asta e realitatea.
- Şi n-o voi accepta. - Nu cred că e înţelept s-o respingeţi.
A fost comandată de membrii Camerelor reunite ale Parlamentului
ca un semn de respect.
Atunci ar fi trebuit să angajeze un artist care e respectuos,
în locul unei Iude care-şi mînuieşte pensula criminală.
Uită-te la ea! E o trădare a prieteniei.
Un nepatriot, trădător,
laş atac al stîngii individualiste.
- În ce priveşte prietenia… - E clar că nu există.
Am acceptat această însărcinare pentru că v-am admirat,
şi am ajuns să vă admir şi mai mult.
Faci monştri din toţi cei pe care-i admiri?
Nu e răzbunare. E artă. Nu e ceva personal.
Eşti un suflet pierdut.
Un narcisist fără direcţie sau convingere.
Vă rog, dle. Nu exageraţi. Daţi-i timp.
I-am arătat toate acele schiţe soţiei dumitale.
- A remarcat cît de exacte erau. - Asta e şi ideea.
Nu e o imagine a mea rezonabil de exactă!
- Este, dle. - Nu este! E crudă!
Îmbrătrînirea e crudă!
Dacă vedeţi descompunere, există descompunere.
Dacă vedeţi fragilitate, e pentru că există fragilitate.
Nu pot fi învinovăţit pentru ceea ce este.
Şi refuz să ascund şi să deghizez ceea ce văd.
Dacă sunteţi angajat într-o luptă cu ceva, atunci nu este cu mine.
Este cu propria dvs orbire.
Cred că ar trebui să pleci.
Are dreptate.
- Poftim? - Eu sunt bărbatul din pictură.
Jalnic şi descompus.
- Nu pot continua. - Ai mai spus asta.
De data asta vorbesc serios. Sunt obosit.
Te-ai săturat?
Da, dragostea mea.
De data asta chiar am făcut-o.
Bun.
Desigur, mă aşteptam la asta.
Şi, ca să fiu sinceră, au fost unul sau două momente
cînd şi eu aş fi sperat la asta.
V-aţi rugat, fără îndoială.
Chiar ai fost cel mai remarcabil slujitor al ţării tale.
Mulţumesc, doamnă.
Nu, Winston, în numele nostru, al tuturor…
mulţumesc.
- Şi doreşti ca dl Eden să preia? - Da.
Asta-l va face fericit.
Pentru o zi sau două, ar putea chiar să înceteze să mă blesteme.
Apoi va fi copleşit de o slujbă în care nici un om nu poate reuşi,
şi să mă blesteme din nou că am lăsat-o pe seama lui.
Ar putea fi o idee să nu-i spui asta înainte să înceapă.
Nu, doamnă.
Deci…
Asta e ultima noastră audienţă?
Da.
Cum mă voi descurca fără tine?
Veţi fi bine, doamnă.
Nu mai am ce să vă învăţ. De-asta e vremea să plec.
Maiestate.
Opreşte.
Redenumirea aeroportului din Londra?
Vreau ceva mai personal pentru Winston.
Ce zici de o cină?
- Aici? La palatul Buckingham? - Nu, acolo.
- În strada Downing? - Da.
Ar fi un adevărat compliment. Tu şi Filip să mergeţi acolo la cină.
O să-l întreb pe Filip.
- Nu, o să-i spui lui Filip. - Mamă…
Cina? În strada Downing? Doamne! De ce nu?
Crezi că e arătoasă?
Adică, dacă eram armăsar, aş fi atras de ea?
Atracţia nu e legată atît de înfăţişare, cît de miros.
- Înţeleg… Păi, miroase bine? - Vom vedea, nu-i aşa?
Haide. Haide.
Sunt cam ca noi, scumpo, cînd ne făceam curte.
- Uşor, uşor, haide. - Vrei, te rog, să taci?
- Da, uite. Poftim! - În regulă.
În regulă.
- Ţine-o nemişcată. - Nemişcată.
Hei, hei! Aşa aş spune.
Înapoi.
- Da, poftim. - Bravo.
Bravo.
Asta-i tot?
2000 de guinee pentru asta?
Atîta timp cît a făcut ce trebuia, şi a lăsat-o grea, nu mă deranjează.
Foarte bine, Porchey!
Da, într-adevăr. Foarte bine, Porchey.
Aud că i s-a dat linie directă.
- Cui? - Lui Porchey.
Ca să poată suna direct.
Ştiu doar pentru că am încercat să-i obţin una lui Mike şi am fost refuzat.
Da.
Din cauză că nu e membru al familiei.
- Porchey e ca din familie. - Da?
Da. Face parte din mobilier.
Atîta timp cît nu te aşezi pe el prea curînd.
- Totul pare să fi mers bine. - Da, a mers, nu-i aşa?
Eşti bine?
- Ne poţi lăsa, te rog? - Da, doamnă.
N-am nimic de ascuns faţă de tine. Nimic.
Porchey e un prieten.
Şi da, există unii care ar fi preferat să mă fi căsătorit cu el.
Într-adevăr, mariajul cu el ar fi fost mai uşor.
Poate chiar ar fi mers mai bine ca al nostru.
Dar spre regretul şi frustrarea tuturor…
singura persoană pe care am iubit-o vreodată eşti tu.
Iar tu poţi sincer, privindu-mă în ochi, să spui acelaşi lucru?
Poţi?
Vă rog să tăceţi pentru Maiestea Sa, regina.
Lorzii mei, doamnelor şi domnilor.
Dragă Winston şi lady Churchill.
Încrederea mea în sir Anthony este totală.
Şi ştiu că va conduce ţara către realizări măreţe,
dar ar fi inutil să pretind că el sau acei succesori
care într-o zi îl vor urma în funcţie,
vor fi vreodată, pentru mine,
capabili să-l înlocuiască pe primul meu prim-ministru,
căruia eu şi soţul meu îi datorăm atît de mult.
Şi pentru a cărui înţeleaptă călăuzire în primii ani ai domniei mele
îi voi fi mereu prodund recunoscătoare.
Da, da!
Îmi voi aminti mereu de generozitatea ta,
de curajul tău permanent.
Şi de umorul tău constant,
întemeiat pe controlul fără egal al limbii engleze.
Mă alină faptul că, prin pierderea consilierului meu constituţional…
cîştig un consilier înţelept…
la care voi apela pentru ajutor şi sprijin…
în zilele care ne stau în faţă.
- Fie să fie multe. - Da, da.
Portretul lui Winston Churchill făcut de Graham Sutherland e considerat de mulți a fi o capodoperă pierdută.
După pensionare, Churchill a evadat adesea din Anglia pentru liniștea Rivierei Franceze.
N-a încetat niciodată să picteze iazul.
Traducerea şi adaptarea: Little Badger
BluRay Re-sync: BLU DUAINE blu-duaine@outlook.com
== Thanks goes to robtor == - www.addic7ed.com -