EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
- Lord Porchester. - Denne veien, frue.
Ved enden av baren.
- Hallo. - Hallo, Porchey!
- Så du fant frem uten problemer? - Drosjesjåføren bidro, men ja!
Ja, selvsagt. Strålende.
Lord Porchester.
Er det bare meg, eller er dette stedet en smule latterlig?
To av de tingene jeg avskyr mest: gourmetbespisning og London sentrum.
Jeg tenkte bare at dette er et slikt sted som passer til spesielle anledninger,
når man har et spesielt spørsmål å stille.
I dette øyeblikk skulle jeg ønske jeg var dikter, ikke hesteoppdretter.
Vil du gifte deg med meg?
Å, Porchey.
- Det høres ut som et "nei". - Nei, det er ikke et "nei".
- Så, tolv ganger "nei". - Det ville vært meg en glede.
Men da må jeg forsikres om én ting.
At du ikke ennå er ulykkelig betatt av henne.
Hvem?
Å! Henne.
Jeg vet hvor nær dere stod hverandre, og hvilke tette bånd familiene deres har.
Det stemmer. Hun og jeg har et nært forhold.
Jeg stod hennes far nær, jeg står hennes søster nær.
Våre familier står hverandre nær.
På mange måter, om man tenker som oppdretter, ville det vært et egnet parti.
- Et perfekt parti. - Det nekter jeg ikke for.
Bortsett fra det faktum at det aldri var aktuelt.
For henne var det kun Philip som gjaldt.
Og for din del?
Så er det kun deg.
Lilibet?
ET MASKEPI
Ja, det har du rett i, Jock. Jeg skal gi ham beskjed. Takk.
Jeg er sikker på at han vil bli henrykt. Ha det.
Vinner du noe?
Nei, men i et flyktig, forlokkende øyeblikk
trodde jeg faktisk at jeg hadde den. Jeg var klar til å sette inn støtet.
Men så, med ett forkjært penselstrøk, kom den seg unna enda en gang.
Jeg snakket akkurat med Jock om din åttiende fødselsdag.
Å, unnlat å nevne den!
Siden den inntreffer på samme dag som åpningen av Parlamentet,
har de besluttet å slå sammen begivenhetene,
og holde en mottagelse til ære for deg i Westminsters Great Hall.
Å, det var da meget hyggelig.
Jo, og så har valget falt på Graham Sutherland.
- Hvem? - Maleren.
- Som skal lage portrettet ditt. - Hvilket portrett?
Ditt offisielle portrett, bestilt på vegne av både Underhuset og Overhuset.
Som en presang til deg.
Sutherland? Aldri hørt om fyren.
Han har et anselig omdømme. Han er modernist.
Jaha. Jeg vet ikke om jeg kan stole på en modernist med et engelsk navn.
Gi meg heller en tysk modernist. Eller en italiener.
Det er de som må begynne helt fra begynnelsen igjen.
Hva skulle vel en engelskmann ønske å forandre?
Det er storartet å være hjemme igjen etter å ha vært borte så lenge.
Kirurgen som opererte meg, kunne i går fortelle meg at alt er som det skal være.
Jeg vil måtte sette av enda litt mer tid til rekonvalesens, samt legge på meg litt,
men ellers er det ingenting å bekymre seg for.
Som jeg sa, er det storartet å være hjemme igjen,
og jeg ser frem til å kunne være tilbake i arbeid så snart som overhodet mulig.
Takk!
Takk skal dere ha!
- Hallo? - Porchey? Jeg håper jeg ikke forstyrrer.
- Du store. - Forstyrrer jeg deg?
- Nei. - Så bra.
Jeg tror vi er i ferd med å begå en tabbe med Aureole.
- Jeg synes vi straks bør legge oss i tet. - Og jeg tror du tar feil.
Men han har jo ikke anlegg for å prestere i ryggløp.
Vi prøvde å tøyle ham forrige gang han kjempet mot Darius, og Darius vant.
Det var under Guineas-løpet, som er på halvannen kilometer.
Dette er Kong Georg-traséen, på to og en halv kilometer.
Hva gjør vi om han finner på noen sprell for løpet?
Han finner alltid på noen sprell. Det er slik han er.
Du virker ikke det minste bekymret!
Noe annet?
Vel, kan jeg bare få legge til enda en gang, og for ordens skyld:
Vi bør sette ut i høyt tempo, og holde det gjennomgående.
- Det er notert. - Det hender jeg har rett, vet du.
Du har selv sagt at jeg har gode instinkter.
Det har du, og det kan godt hende jeg vil få svi for akkurat det.
- Både for det og en hel del andre ting. - Uff da. Som hva da?
God natt.
Mr. Sutherland, statsminister.
- God morgen. - Gleder meg!
- Hallo. Gleder meg! - God morgen!
- Det er meg en ære å treffe Dem, sir. - Nei, nei. Æren er på min side.
Så, hvor vil De ha meg?
Så, skal dette bli en øvelse i smiger eller realisme?
Tenker De å male meg som en basunengel eller en bulldogg?
Mr. Churchill opptrer nok i utallige fremtoninger.
Ja, det er sikkert og visst.
Vel, mens De påbegynner Deres søken etter ham,
får jeg kan hende anmode Dem om å ikke gå inn for å være altfor naturtro.
- Nei vel? I det naturtro ligger sannheten. - Nei! Til det naturtro har vi kameraet!
Malingen er en opphøyet kunstform. Jeg maler en smule selv også, vet De.
Ja, sir, det vet jeg.
Og jeg bestemmer selv om det naturtro skal få komme i veien for sannheten.
Ser jeg et landskap jeg liker og ønsker at det ikke var en fabrikk i bakgrunnen,
så velger jeg å utelate fabrikken!
Men jeg fascineres, Mr. Sutherland. Kan De fortelle om fremgangsmåten Deres?
Aller først skal jeg ta noen fotografier,
som vil tjene som referanser under mitt arbeid i atelieret.
Så lager jeg skisser med kullstift; detaljutkast av hode og hender.
Siden vil jeg bygge videre på disse skissene.
Selve utformingen av maleriet vil skje i atelieret hjemme hos meg.
- Er dette... Går dette greit? - Helt i orden. Bare fortsett.
Hva slags positur hadde De sett for Dem?
Sittende.
Vi kunne alltids prøve stående?
Det vil kan hende fremstå mer tungtveiende, mer dynamisk.
Og det kan få meg til å virke yngre.
Jeg trodde dette maleriet skulle hylle det å ha nådd en viss alder.
Fire snes år, Winston.
- Å sitte vil fremstå mer høybårent. - Høybårent, du.
For noe fjas.
Jo, den støtter jeg.
Med sigar eller uten sigar?
Uten sigar.
- Med eller uten ordensdrakt? - Nei, ingen finstas.
Ingen overdådigheter.
Kledd, simpelthen, som en parlamentariker.
Meget prosaisk.
- Jeg likte ham. - Ja, det fikk jeg med meg.
Du var aldeles bergtatt. Du rødmet som en ungpike.
- Vel, han er jo nokså inntagende å se til. - "Inntagende"?
Høy og kjekk og alvorstung. Med et anstrøk av Heathcliff.
Han ønsker seg udelt kontroll.
Vel, enhver artist med et snev av selvrespekt ville forlange det.
- Du ville ikke foretrukket en smigrer. - Jo!
Nei, det ville du ikke. Dessuten er det åpenbart at han har sansen.
Nei, ikke vær dum. Han oser formelig av sosialisme.
Selv sosialistene anerkjenner deg for å ha reddet fedrelandet.
Gjennom sammenbitte tenner.
Jeg besitter den kjærlige hustrus beskyttelsestrang,
og jeg kan trygt meddele at han her ikke er ute etter å ta deg.
Det er Aureole! Seieren går til Aureole, dronningens hest, etterfulgt av...
Er ikke Porchey bare fremragende?
Er han ikke dyktig? Godt jobbet!
Du var virkelig aldeles... Nei, du!
Nei, vant han faktisk? Du hadde ubetinget rett!
- Han er altså så dyktig! - Jeg vet det.
- For en champion! - For en champion!
- Flink gutt! - Hallo, du!
Jeg husker da jeg fikk telefonen fra din far.
Den gang han ble født. Med Hyperion til far og Angelola til mor.
Ja, vi ga ham hans første melk. Kan du huske det?
Alle trodde at broren hans ville gjøre det større.
Men din kløktige far holdt alltid en knapp på han her.
- Han er outsideren. - Og din far støttet ham.
- Og outsideren ble den store stjernen. - Ja, og hans yndlingshest.
Så, hva blir neste post for championen vår?
Vel, vi har mottatt en invitasjon til å delta i Laurel International-løpet.
- I Amerika? - Ja, i neste måned.
Han er fire år nå, er han ikke? Så han er inne i den eldre delen av sitt livsløp.
- Om du vil ha min mening om saken... - Det var derfor jeg ba deg hit i dag.
Om jeg skal være helt ærlig, ville jeg vurdert å pensjonere ham nå.
På høyden av hans karriere.
Den beste mellomdistanse-hesten i Europa, med en skyhøy markedsverdi.
La ham skaffe deg litt skikkelig inntjening som avlshingst.
Det overrasker meg at du så lett slår fra deg muligheten til å reise til Amerika.
Hvorfor det?
Vel, det er jo der kjæresten din er fra? Stemmer ikke det?
- Forloveden. - Forloveden? Du store min.
Hvem er hun? Godt stilt, håper jeg, slik at du vil kunne beholde hestedriften.
- Hun stammer fra Portsmouth. - Huff. Så, heller dårlig stilt.
Ikke helt ille. Men fullstendig hestegal. Og det må hun jo nesten være.
Du ville likt henne, tror jeg.
- Vel, kan jeg få møte henne? - Om du lover å ikke skremme henne.
- Skulle jeg skremme henne? - Du er dronningen!
- Bare deler av tiden. - Hele tiden.
Og det gjør deg fryktinngytende. Samt at hun har hørt meget om deg.
- Hva hvem da? - Fra meg.
Noen av det var til og med pent.
Oi sann! Han som du lot slippe unna!
- At det var? - Han har alltid vært betatt av deg.
Porchey? For noe sludder.
Han innrømmet det selv. En kveld da han var litt på en snurr.
Det teller ikke.
Det er når en mann har drukket at sannheten kommer for en dag.
Nei, det er da all tullpraten begynner. Dessuten har vi flere felles interesser.
For deg er ikke hester en interesse. De er en lidenskap.
- En lidenskap som din mann ikke deler. - Han har andre lidenskaper.
Ja, jeg har hørt så.
- Sir. - God morgen.
Utenriksministeren er kommet, sir. Skal jeg vise ham inn?
Nei.
Ikke her.
Beklager at jeg har latt deg vente.
Like treffende som alltid.
Jeg mente det ikke på den måten.
Det svirrer styggedommer i luften, Anthony.
Og jeg har intet forskjønnende å meddele.
Så lir av deg det du må. Avlever styggedommene dine, og stikk.
Jeg har meget viktigere ting å ta fatt på.
Som du vil.
På et tidspunkt
er enhver leder nødt til å spørre seg hvorvidt det å bli sittende med makten
vil være å begunstige landet, eller å frarøve det noe.
Å gjøre godt eller å gjøre skade.
Og jeg er av den oppfatning at det en stund har vært slik
at du primært har frarøvet og gjort skade.
Og av den grunn oppsøker jeg deg nå, på vegne av partiet og av landet,
og for aller siste gang, Winston,
- for å be deg om å trekke deg. - Og det skal jeg med tiden.
Når tiden er moden!
Og det var den for ni år siden, da du sørget for at vi tapte valget.
Og jeg har siden gjort opp for dette nederlaget ved å vinne forrige valg!
Det var jeg som vant det valget for oss, Winston! Jeg!
Folket stemte konservativt i klar forventning om
- at du skulle overlate plassen til meg. - Sludder og vås!
De stemte konservativt fordi de ikke kunne tåle sosialismen!
Inflasjonen er ute av kontroll!
Og for hver eneste feilbedømming, og for hver eneste feilberegning,
og for hver uttalelse du gir, så stiger lysten på et tilbaketog til venstresiden!
Forsiktig nå, Anthony.
For meget opphisselse er ikke sunt for en som nylig er blitt operert.
Sier han som, for kun to måneder siden, i prinsippet var død!
- Det er vi to om! - Jeg har kommet meg igjen.
Det har ikke jeg hørt. Jeg har hørt at du nå kun er en skygge av ditt tidligere jeg!
Og når du går, høres lyden av pillene som rasler rundt!
Men jeg besitter noe som du aldri igjen vil få se:
- En skriftlig friskmelding fra legen! - Det sa Stalin også.
Og han døde krypende rundt i sin egen elendighet!
Mr. Sutherland er her.
- Hallo, Anthony. - Anthony skulle akkurat til å gå.
Hallo, Clemmie.
Ja, jeg... Jeg skulle til å gå.
Her har vi dem.
God morgen.
- God morgen. - Dette er min kone, Kathleen.
Hun hjelper meg iblant. Håper De ikke har noe imot det.
Hitover.
- Hva er det De bruker? - En blyant.
Ja. Men hvilken type?
4B eller 6B, jeg er ikke sikker.
Det er en 6B.
- Og hva slags papir bruker De? - Tegnepapir.
Selv foretrekker jeg tunge bomullsfibre; kaldpresset og med ubeskårne kanter.
Og limt med gelatin.
Hvor mange malerier fullfører mannen Deres i løpet av et år, Mrs. Sutherland?
Tre eller fire.
Vil De gjette hvor mange jeg presterer, i gjennomsnitt?
- Ti? Femten? - Seksti!
Men jeg er naturligvis bare en fritidsmaler, en entusiast.
Ikke en betydelig kunstner, slik som mannen Deres.
En som vet å ta sin tid.
Hitover.
Jeg leste meg litt opp på Dem etter vårt siste møte, Mr. Sutherland.
- Sier De det? - Ja, jeg fant meget av interesse.
Etter hva jeg leste meg frem til, er dette med portrettmaling nokså nytt for Dem.
Jeg tror ikke noen tar fatt med en ambisjon om å bli portrettmaler.
Nå vel, men i Deres søken etter et gebet har De prøvd Dem på det aller meste.
Det stemmer. Jeg oppdaget malerkunsten svært sent.
Nå som De har funnet den, vil De aldri gi avkall på den, korrekt?
Jo da. Det forstår jeg meget godt.
Hvordan ser det ut, Mrs. Sutherland?
Det viser sannhet.
- Får jeg anledning til å ta en titt? - Nei.
Vel, hvorfor ikke? Jeg kunne kommet med noen råd.
Tross alt så kjenner jeg dette fjeset bedre enn De gjør.
Om De har gjort nakken for fyldig eller armene for lange, kan jeg si ifra.
Generelt sett synes jeg menneskene har svært liten innsikt i hvem de selv er.
For å komme seg gjennom livet må en lukke øynene for så meget av det en er.
Og De oppfatter det som Deres ansvar å skulle avdekke alt dette?
Det gode så vel som det dårlige.
Bare fokuser på det gode, så skal nok dette gå bra.
De maler ikke bare meg, vet De.
De maler statsministeren for Det forente kongerike Storbritannia og Nord-Irland,
og alt hva denne formidable stilling innebærer: Demokrati! Frihet!
Den mest overordnede posisjon av regjeringsmakt og lederskap!
Sørg for å huske det!
- Ja? - Lord Porchester, Deres Majestet.
- Takk skal du ha. - Koble til.
- Porchey? - Du, for en omstendelighet!
- Hva da? - Å nå gjennom til deg.
Jeg begynte å ringe deg klokken ni i dag morges, og nå er klokken blitt tolv!
Nei, nå må du ikke overdrive. Men ja, jeg vet det er enerverende.
Fyr løs!
Du ba meg foreta noen beregninger med tanke på Aureole,
på tross av min tallblindhet; det ligger til familien, på linje med en høy panne.
Jeg har regnet på det, og håper dette vil forenkle avgjørelsen.
I løpet av sin tid som veddeløpshest har Aureole sikret deg over 40000 pund.
Du store tid!
Men skulle du ta ham i bruk som avlshingst, ville du tjene langt mer.
Han er en anerkjent champion med en førsteklasses stamtavle.
Du kan utplassere ham ved Wolferton Stud til gode penger.
Vel, i så fall er avgjørelsen fattet.
Bra.
I mellomtiden skal jeg spørre om det lar seg gjøre å gi deg en direktelinje.
- Til deg? - Ja, til meg. Hvordan det?
Er det noen andre her du heller vil snakke med?
- Nei. - Bra!
Men hva vil "gode penger" si? Jeg trenger en spesifikk sum!
- Fire hundre. - Per runde? Per sprut?
Beklager, men å finne en mindre bokstavelig beskrivelse for noe som...
- Jeg vet hva det er. - Et knull!
Bedekning.
- "Bedekning"? - Det er den korrekte betegnelsen på...
- Et hesteligg? - Ja.
Hva vil du kunne tjene på dette i løpet av et år?
Vel, på bare ett år vil Aureole kunne bedekke rundt førti hopper,
- og tjene rundt 16000 pund. - Fint for ham.
Og i løpet av sin tid som avlshingst vil han kunne bli far til 500-600 føll,
og skaffe meg over 200000 pund.
Og frembringe en hel generasjon med egne avkom.
Ja.
Og bli far til samtlige føll i vår stall, og i enhver annen som har råd.
Ja.
Jeg skjønner. Så med tiden vil hver eneste hest der ute,
i en eller annen forstand, kunne være beslektet med Aureole.
- Ja, jeg antar det. - I likhet med gode, gamle Carnarvon.
Hvem?
Faren til din venn Porchey.
- Porchey? - Nei, som jeg sa: hans far.
- Ja, de heter begge Porchey. - Gikk det ikke rykter om dette?
- Hva slags rykter? - Vel, at han hadde så mange affærer
at en hel generasjon med britiske aristokrater var beslektet med ham.
Illegitime, små "Porcheyer" hos alle landets store familier.
Høye panner hvor enn man ser.
- Og tallblindhet. - Hva?
- Ingenting. - Hva?
Ingenting!
Michael!
Kjære venn!
- God natt. - God natt.
Få ta en titt på deg nå!
- Fabelaktig! - Skal vi gå?
Kom så. Du ser henrivende ut!
- Hvordan går det med ham? - Ikke så ille, sir. Denne veien.
- God morgen. - God morgen.
- Ingen kone denne gangen? - Nei.
Jeg ba henne om å ikke bli med.
Siden dette blir vårt siste møte, ønsket jeg at vi skulle få litt tid alene.
- Fortrinnsvis i stillhet. - Ja da, ja da. Jeg skal være snill gutt.
Jeg forstår godt behovet for å konsentrere seg.
Å male et bilde er som å kjempe i et slag. Et blodig slag.
En kamp til døden mellom to gladiatorer. Som kunstneren enten vinner eller taper.
- Er De i ferd med å vinne? - Jeg håper det.
Tror De jeg vil like det?
Jeg tror at det muligens vil være for meget å be om.
Men jeg kan trøste meg med vissheten om at Deres egne verk er såpass...
- ...ærlige og avslørende. - Å! Takk for den komplimenten!
Vel, er det noen spesifikke verk De refererer til når De sier dette?
Ja, jeg tenkte i særskilthet på gullfiskdammen her ved Chartwell.
- Hvorfor dammen? Det er bare en dam! - Å, nei, det er meget mer enn som så.
Som underbygget av det faktum at du vender tilbake til den igjen og igjen.
- Over tyve ganger så langt. - Ja, den er slik en teknisk utfordring.
Jeg får ikke riktig tak i den.
Kan hende er det Dem selv De ikke får tak i, sir. Og det er derfor
den er enda mer avslørende enn et selvportrett.
Nei, for noe visvas. Det er på grunn av vannet, og hvordan lyset spiller.
Synsbedragene. Fisken som svømmer der nedenunder.
Alt vårt arbeid er utilsiktet avslørende, tror jeg, og dammen Deres mer enn noe.
Under all fredfullheten og elegansen, og lyset som lekte i vannskorpen,
ante jeg ærlighet og smerte, en fryktelig smerte.
Og selve utformingen tydet, for min del, på at De sågar ønsket
at vi skulle ense noe; nedenunder alle disse duse fargene, dypt nede i vannet.
En fryktelig fortvilelse. Som ligger skjult; som en leviatan, som et sjøuhyre.
- Og alt dette kunne De se? - Ja, det kunne jeg.
Kan hende sier det mer om Dem enn om meg!
Kan hende.
Får jeg stille Dem et spørsmål, Mr. Sutherland?
Det gjelder et av Deres malerier. Dette De kaller "Hyrdedikt".
Med alt dette knotete og forvridde treverket,
og disse store, stygge klattene av svart.
Det forekom meg å være noe ondsinnet over det hele.
Hvor stammet det fra?
Vel, det var meget observant av Dem. Det var en svært mørk periode. Min...
Min sønn, John, døde. Da han var to måneder gammel.
Nei, uff. Jeg er så lei for det.
Ja. Takk skal De ha.
- De har fem, stemmer ikke det? - Fire.
Marigold var den femte.
Hun forlot oss i en alder av to år og ni måneder. Blodforgiftning.
Jeg er så lei for det, det ante jeg ikke.
Vi valgte å gi henne navnet Marigold
på grunn de vidunderlige, gylne krøllene hennes.
En aldeles makeløs farge.
Til min store sorg, eller kan hende til det beste for meg,
var jeg ikke til stede da hun døde.
Da jeg kom hjem, fant jeg Clemmie...
...jamrende som et skadet dyr.
Vi kjøpte Chartwell et år etter at Marigold døde.
Det var også da jeg lot oppføre...
...gullfiskdammen.
Hitover.
Takk.
Vel, takk skal De ha.
Det var meg en glede.
Jeg gleder meg til å få se det!
- Hallo! - Nei, hallo!
- Er du klar? - Ja.
Da dette er Aureoles første forsøk, overlater vi ikke noe til tilfeldighetene,
så jeg har hentet inn tre ulike hopper.
Et fremtvunget møte blir sjelden et fruktbart møte.
Om man ønsker seg det perfekte føll, må man vente på den perfekte paring.
Skal vi gå?
- Møt "Neocracy". - Å, det er jo Aga Khans hest.
Stemmer. Nå tatt ut av konkurranse- ridning, men med en god merittliste.
- Endatil med et nydelig lynne! - Ja. Min eneste bekymring må være
- at hun muligens er litt for... - ...unnselig?
Jeg er redd for at om vi spleiser disse to, vil det ikke skje noe som helst.
Så derfor har jeg også hentet inn "Turkish Blood".
Som du ser, er dette et ganske annet utgangspunkt.
Sterk og egensindig, med en fremragende merittliste.
Dette ville være å avle det beste med det beste.
Jeg aner et "men"?
Så vidt jeg kan huske, er din godeste Aureole en nokså følsom sjel.
Han må ikke la seg avskrekke eller rive seg løs ved synet av den fyrige krigeren.
Meget omtenksomt av deg, Porchey.
Og derfor har jeg slik stor tro på vår tredje kandidat.
Dette nydelige skue er "Temple Bar".
En ilter fullblodshest, også hun med et stort vinnertalent.
Dog, hun er kanskje litt i yngste laget. Bare tre år gammel.
Det har vi da ingenting imot, vel?
- For en umiddelbar kontakt. - Ja, jeg må si at jeg liker denne.
Den følelsen er visst gjensidig!
Du er henrivende!
Downing Street er i dag blitt overøst med telegrammer
med lykkeønskninger til sir Winston Churchill på hans åttiårsdag
i dag, den 30. november.
Hilsenene kommer fra alle jordens hjørner: fra statsoverhoder og fra...
Gratulerer med dagen, min elskede, gamle mops!
Gratulerer med dagen
Gratulerer, kjære statsminister
Gratulerer med dagen!
For han er en knakende flott kar Ja, han er en knakende flott kar
For han er en knakende flott kar Det synes vi, alle som én!
- Å, er tiden inne? - Det er den, ma'am.
Den er grei.
- Bare slå deg ned, Michael. - Takk, ma'am.
Westminster Hall, som stilltiende har bevitnet nesten tusen år med historie,
utgjorde bakteppet for sir Winstons fødselsdagshyllest.
Jeg kjenner meg svært beæret over å få stå her i dag.
Ingen annen politiker har tidligere mottatt en æresbevisning av en slik art.
Og jeg er dypt takknemlig.
Like fullt er jeg meg bevisst,
at etter nå å ha tjent mitt fedreland i femtifire av mine åtti leveår...
...så er "oppsigelse"...
...et ord som henger over meg.
Og dette er jo, vitterlig, en perfekt anledning for slikt.
Scenen er gjort klar, og publikum har inntatt plassene sine.
Og alle er klare for en gedigen avskjedsforestilling.
Det er bare ett problem: hovedrolle- innehaveren har glemt replikkene sine.
Og heller enn å trekke seg til side, så gyver han løs på et ekstranummer.
Å, kjære vene. Nå bare leker han med dem.
Når dine politiske kolleger er elskverdige nok
til å la deg bli overrakt et portrett signert en ambisiøs modernist...
...er man nesten nødt til å spørre seg: "Er dette en gave eller en forbannelse?"
Kunstneren, Mr. Sutherland, og jeg
fikk snakket en hel del sammen i løpet av tiden da jeg poserte for ham,
og jeg gjorde ham oppmerksom på hvor meget som her stod på spill.
All den tid portrettet ikke bare skulle forestille meg,
men også det embete som jeg representerer.
Ja, endog hele vår regjeringsform.
Så, omsider kan jeg nå endelig få muligheten til å avduke dette maleriet.
Et vakkert og patriotisk stykke moderne kunst...
Hvorfor er De her?
Jeg hører at De har forkastet maleriet.
- Det stemmer. - På bakgrunn av hva da?
Det der er ikke noe maleri. Det er en ren ydmykelse!
"Hvordan skal jeg nå avbilde ham i dag? Sittende i sitt sete - sitt toalettsete!
Et slitent, sammensunket og ynkelig vesen, som trykker for harde livet!"
- Det er ikke slik det blir oppfattet. - Men det er slik det er!
- Og jeg nekter å godta det! - Det vil neppe være klokt å forkaste det.
Det ble bestilt på vegne av begge hus i parlamentet, som et tegn på respekt.
I så fall burde de gitt oppdraget til en kunstner som evner å vise slikt,
og ikke en Judas utstyrt med en morderisk pensel!
Bare se på det! Det er et svik mot et vennskap!
Samt et upatriotisk, forrædersk og feigt angrep
fra den individualistiske venstresiden!
- Hva vennskapet angår... - Det eksisterer åpenbart ikke!
Jeg påtok meg oppdraget fordi jeg beundret Dem,
og min beundring kom styrket ut av denne opplevelsen.
Har De for vane å redusere alle De beundrer til monstre?
Det er ikke hevngjerrig! Det er kunst, ikke et personangrep.
Vel, De er i sannhet en fortapt sjel.
En narsissist blottet for perspektiv og viljefasthet!
Vær så snill, sir. Ikke overreager. Gi det tid.
Din kone fikk se skissene underveis, og hun påpekte hvor treffende de var.
Men det er hele poenget! Dette er ingen rimelig sannferdig gjengivelse av meg!
- Jo, det er det, sir! - Nei, det er det ikke! Det er grusomt!
Aldring er grusom!
Om De ser forfall og skrøpelighet, er det fordi der finnes forfall og skrøpelighet!
Jeg kan ikke klandres for en realitet!
Og jeg nekter å skjule og kamuflere det jeg ser.
Om De har noe De utkjemper en kamp mot, så er det ikke meg...
...det er Deres egen forblindelse!
Jeg tror De bør gå nå.
Han har rett.
- At det var? - Jeg er den mannen på bildet.
Jammerlig og stadig mer svekket.
- Jeg kan ikke fortsette. - Det har du sagt før også.
Men denne gangen mener jeg det. Jeg er trett.
Har du fått nok?
Det har jeg, min elskede.
Denne gangen har jeg faktisk det.
Bra.
Det måtte naturligvis skje en gang.
Og om jeg skal være ærlig, så har det vært...
...noen stunder da jeg nesten tok meg i å håpe på det.
Bønnfalle om det, antar jeg.
Du har evnet å tjene ditt land på bemerkelsesverdig vis.
- Takk skal De ha, ma'am. - Nei, Winston.
På vegne av oss alle sammen.
Takk skal du ha.
- Og du ønsker at Mr. Eden skal ta over? - Det gjør jeg.
Vel, det vil nok glede ham.
For en dag eller to... vil han kan hende holde opp med å fordømme meg, likeså.
Dernest vil han kjenne byrden av en jobb hvori ingen mann noensinne kan lykkes,
og forbanne meg nok en gang for å ha overlatt den til ham.
Han bør nok ikke få høre akkurat det før han tar fatt på jobben.
Nei, ma'am.
Så...
Da er dette vår siste audiens?
Ja.
Hvordan skal jeg klare meg uten deg?
De vil klare Dem fint, ma'am.
Jeg har intet mer å lære Dem, og derfor er det også på tide at jeg takker for meg.
Deres Majestet.
Stans!
Det nye navnet på Londons hovedflyplass?
Nei, jeg vil gi Winston noe mer personlig.
Hva med en middag?
- Her? Eller på Buckingham Palace? - Nei, hos ham!
- I Downing Street? - Ja!
Det ville være en betydelig kompliment. Du og Philip som kommer dit på middag.
Jeg får spørre Philip.
- Nei, du får be Philip. - Mamma!
Middag? I Downing Street? Å, herregud. Ja, hvorfor ikke?
Er hun en lekkerbisken, synes du?
Jeg mener: om jeg var en hingst, ville jeg hatt lyst på henne?
Tiltrekningen handler mer om lukt enn om utseende.
- Jeg skjønner. Lukter hun godt, da? - Det gjenstår å se, hva?
Kom så, kom så!
Litt som oss, kjære, den gang vi drev og beilet!
- Forsiktig nå, kom igjen! - Kan du vennligst holde munn?
- Ja da, der var vi i gang! - Se så...
Hysj!
- Hold henne rolig. - Rolig nå!
Hei, som det går!
Ned med deg.
- Der var vi i mål! - Flink jente!
Flink gutt.
Var det alt?
To tusen guineas for det der?
Så lenge han har gjort det som må til, og det bærer frukter, er jeg fornøyd.
Godt jobbet, Porchey!
Ja, akkurat. Godt jobbet, Porchey.
- Jeg hører at han har fått direktelinje? - Hvem da?
Porchey. Så han kan komme i direktekontakt.
Jeg vet dette fordi jeg prøvde å skaffe en til Mike og ble avvist.
Ja.
Fordi han ikke er "et familiemedlem".
- Porchey er som et medlem av familien. - Er han?
Ja. En del av inventaret.
Vel, så lenge du ikke setter deg på ham med det første...
- Det gikk da meget bra? - Ja, det gjorde det sannelig!
Går det bra med deg?
- Er du snill og lar oss være alene? - Ja, ma'am.
Jeg har ingenting å skjule for deg. Ingenting.
Porchey er en venn.
Og ja, det finnes de som ville foretrukket om jeg hadde giftet meg med ham.
Et ekteskap med ham kunne endog vært enklere.
Det kunne endog fungert bedre enn vårt.
Men til alles store skuffelse og frustrasjon,
er det kun ett menneske jeg har elsket, og det er deg.
Og kan du se meg inn i øynene, uten å vike, og si det samme?
Kan du?
Da ber jeg om stillhet for Hennes Majestet dronningen.
Ærede lorder. Mine damer og herrer. Kjære Winston og Lady Churchill.
Jeg nærer en fullkommen tiltro til sir Anthony.
Og med ham som leder vet jeg at dette landet vil utrette store bragder.
Men det er meningsløst å late som at han,
eller noen av de andre etterfølgerne som etter tur vil ta over dette embetet,
noensinne vil være i stand til å inneha den samme rollen, for meg,
som min første statsminister.
Han som min mann og jeg er slik en stor takk skyldig.
Og hvis kloke veiledning, gjennom de første år av min regjeringstid,
jeg alltid vil være umåtelig takknemlig for.
Hør, hør!
Jeg vil alltid huske deg for din edelmodighet...
...din ufeilbarlige tapperhet...
...samt for din utrettelige humor,
som har rot i din uovertrufne beherskelse av det engelske språk.
Jeg søker trøst i vissheten om
at selv om jeg nå mister en grunnlovsmessig rådgiver,
så sitter jeg igjen med en lærd veileder.
En jeg vil lene meg på for hjelp og støtte gjennom de dager vi har foran oss.
- Måtte de være mange i tallet. - Hør, hør!
Unnskyld.
SUTHERLANDS PORTRETT AV WINSTON CHURCHILL
BLIR AV MANGE BETRAKTET SOM ET TAPT MESTERVERK.
SOM PENSJONIST VALGTE CHURCHILL BORT ENGLAND
TIL FORDEL FOR DEN FRANSKE RIVIERAEN.
HAN SLUTTET ALDRI Å MALE GULLFISKDAMMEN.
Tekst: Hilde Jørgensen