PORTUL SETÚBAL, LISABONA
Vedem scene fără precedent. Sosesc fotografi din întreaga lume…
Regina şi ducele de Edinburgh se ascund de lume…
…zvonuri despre o criză conjugală.
Acum, privirile lumii se îndreaptă spre iahtul regal Britannia.
…speculaţii privind relaţiile între regină şi ducele de Edinburgh.
Da.
Nu, înţeleg.
Da. Mulţumesc.
Era secretarul de presă al palatului.
După el, măsurile pe care le-am luat n-au avut chiar efectul scontat.
Zvonurile tot nu s-au stins.
Cred că eşti de acord cu mine că nu mai putem continua aşa.
Deci m-am gîndit să profităm de șansa asta,
fără prezența copiilor, fără intreferențe,
ca să dăm cărţile pe faţă
şi să vorbim măcar o dată sincer
despre ce trebuie să se schimbe ca să facem căsnicia asta să meargă.
Bine. Cine începe primul?
Întrebare prostească! Eu sunt al doilea, am învăţat măcar atît.
Dacă e să vorbesc prima, cu asta aş începe.
Cu văicărelile tale.
- Văicărelile mele? - Nu contenesc!
Te smiorcăi şi bombăni ca un copil.
Te surprinde?
Mustăţile alea infernale care conduc palatul mă infantilizează!
- Dacă nu te-ai purta ca un sugar… - Îmi dau liste, indicaţii…
Poţi găsi ceva mai umilitor?
Da! Dacă mă gîndesc bine, pot!
Am învăţat mai mult despre umilinţă în ultimele săptămîni
decît speram să învăţ toată viaţa.
Nu m-am simțit niciodată mai singură ca în ultimele cinci luni.
De ce crezi că a fost aşa?
- Din cauza purtării tale! - Pentru că m-ai alungat!
- Da. Şi de ce crezi că am făcut-o? - Nu ştiu. Tu să-mi spui!
Pentru că te-ai rătăcit!
Te-ai rătăcit în rolul tău şi în tine însuţi!
Uite ce e…
Înţeleg că mariajul ăsta e cu totul altfel decît ne-am imaginat că va fi.
Puţin spus.
Şi că ne aflăm într-o…
…temniţă?
Într-o situaţie… care e unică.
Ieşirea care e disponibilă pentru toţi ceilalţi…
- Divorţul. - Da.
Divorţul.
Pentru noi nu e posibil.
Niciodată.
Nu.
Deci ce-ar trebui să se întîmple ca să-ţi fie mai uşor?
Să fii inclus, nu exclus?
Ce e nevoie să se întîmple?
Întrebi cu ce pot fi cumpărat?
Întreb de ce e nevoie pentru asta.
Subtitrare: Retail
BluRay Re-sync: BLU DUAINE blu-duaine@outlook.com
Sezonul 2, Episodul 1
SOARTĂ POTRIVNICĂ
Aminteşte-mi, încotro zbori mai întîi?
La Gibraltar.
CU CINCI LUNI ÎNAINTE
- Şi de acolo? - La Entebbe. Apoi la Mombasa.
- Da! Unde te aşteaptă iahtul regal. - Da.
- Ţi-am spus deja. - Poate am uitat.
Poate ar trebui să asculţi mai atent data viitoare.
De acolo, navigăm spre Port Victoria, apoi spre Colombo, Noua Guinee.
Urmează Australia.
- Da. Ca să deschizi Jocurile Olimpice. - Conform instrucţiunilor.
După aceea Gambia, din nou Gibraltarul şi, la final, Lisabona.
Doamne!
Cinci luni.
Îţi mulţumesc.
- Pentru ce? - Pentru că faci turul.
Îmi preiei rolul.
E important.
La drept vorbind, acum, cu decizia luată, abia aştept.
Şi… am reuşit să adăugăm încă o etapă la călătorie.
Spre Pacificul de Sud şi Antarctica!
- Aşa sunt băieţii… - Te rog!
Sunt temperaturi sub zero. Aşa sunt bărbaţii.
Petrecerea anuală de prezentare a membrilor corpului diplomatic.
Mai ţii minte anul trecut?
Din păcate, da. S-a cam prelungit.
Cinci ore!
O clipă, Maiestate.
Tocmai sosesc ultimii invitaţi.
Arăţi bine.
Da?
În uniformă completă de luptă?
Înainte te domina ea. Acum o domini tu.
Vai! E în regulă, rezolv eu!
- Ce e? - Fermoarul.
Întoarceţi-vă cu spatele, vă rog!
Termină!
Vă aşteptăm, Maiestate.
Concetăţeni egipteni!
Canalul Suez, care ne străbate ţara ca o arteră principală,
a fost construit de taţii şi bunicii noştri
şi ne aparţine!
COMPANIA CANALULUI SUEZ, PORT SAID
Dar compania care se pretinde proprietara acestui canal este britanico-franceză.
Eu spun însă că nu e proprietara lui!
L-a furat!
Mi-am imaginat că l-am văzut pe Ferdinand de Lesseps…
Ăsta e cuvîntul de cod.
Ferdinand de Lesseps.
Ferdinand de Lesseps,
inginerul care a construit canalul în anul 1869…
INTRAREA INTERZISĂ
COMPANIA CANALULUI SUEZ
Am luptat mulţi ani ca să înlăturăm efectele odioase ale trecutului,
ale secolelor de colonialism şi despotism!
Pardon! Ce dracu' faceţi?
Nu pune mîinile…
În această seară, concetăţenii mei, vă informez cu mîndrie…
Domnilor!
- …că am luat înapoi canalul Suez! - Mîinile sus!
Acum se află în mîinile egiptenilor!
Şi va fi gestionat
de egipteni!
Azi a sosit pentru noi vremea
să ne eliberăm de asupritorii coloniali!
Să ne eliberăm de hoţii coloniali!
Să fim liberi!
- O! - O ce?
- M-am trezit în patul ăsta. - Da, aşa e.
- De unde-ţi procuri energia? - Nu ştiu.
Îmi va fi dor de tine.
Vino înapoi în pat!
Nu pot, scumpo. Mai am de făcut 20 de sărituri.
Poţi să le faci aici.
Da?
De ce nu?
- Nu! Afară! - Nu!
- Afară! - Scuze, domnule.
- Mulţumesc! - Toată lumea afară!
Maşina mea sau a ta? Sau e o întrebare prostească?
E o întrebare prostească.
În regulă. Cap sau pajură, ca să vedem cine conduce la întoarcere.
Pajură.
Cap, soţia ta. Ai pierdut.
Lasă!
În momentul de faţă, mă înţeleg chiar bine cu ea.
- Serios? - Da, serios!
Aş vrea să pot spune şi eu asta.
Avem marea şansă ca un fost elev, aflat acum în funcţia de prim-ministru,
să vină azi să ne adreseze cîteva cuvinte.
Sir Anthony!
Mulţumesc, sir Claude.
În ultima vreme, se discută mult
despre marile schimbări survenite de la război încoace în lume,
despre marile schimbări survenite în societatea britanică
sau care ar fi foarte bine să survină.
Se spune că instituţii ca Eton n-ar trebui să mai fie privite
drept leagănul liderilor britanici.
La aceasta, ca egalitarist deplin
şi membru progresist al Partidului Conservator, spun:
Ce absurdităţi absolute!
Dacă liderii britanici nu vin de la Eton,
atunci de unde ar trebui să vină?
Îl aveţi în faţa voastră pe al 16-lea prim-ministru absolvent de Eton.
Şaisprezece din 40.
Nu e un procentaj slab!
În paranteză fie spus, Harrow a dat numai şapte.
Da, se poate susţine că Etonul, ca fond social, este cam îngust.
Însă îngustimea la vîrf nu e neapărat un lucru negativ.
Căci, aşa cum vă va spune orice militar,
în luptă, cînd lucrurile se încing,
e necesar un mod de comunicare rapid.
Un limbaj şi o manieră de înţelegere comune.
O claritate.
De generaţii, Eton oferă Marii Britanii acea claritate.
Acel cod.
Acel…
limbaj comun.
Domnule, Nasser a luat controlul asupra canalului Suez
şi a pus stăpînire pe birourile companiei.
Mă tem că trebuie să încheiem aici, domnilor.
Domnule rector…
M-aţi chemat, doamnă?
Da, am vrut să las această scrisoare şi acest cadou
undeva unde să le găsească ducele de Edinburgh.
De preferinţă în avion. Poate în bagajul lui?
Bagajul călătoreşte separat.
Aş sugera să-i fie puse în servietă.
Da. Desigur! Anunţă-mă cînd e liber drumul.
Chiar acum, doamnă.
Ducele are programare la croitor,
apoi ia prînzul la club, cu comandorul Parker.
- Da, e joi. Desigur. - Doamnă…
…şi puşti şi muniţie.
Doamnă…
Maiestate… Am primit telefon de pe Downing Street.
Prim-ministrul vă cere o întrevedere de urgenţă.
Regret că v-am făcut să aşteptaţi.
Maiestate…
Azi-noapte, oamenii preşedintelui Nasser au luat cu asalt
birourile Companiei Canalului Suez şi au preluat controlul asupra canalului.
El susţine că face acest lucru în numele poporului egiptean.
În realitate, e fapta unui hoţ,
a unui huligan de rînd care se dă mare în faţa sovieticilor.
Am avut şi situaţii mai grave.
Sunt luate măsurile corespunzătoare.
Îi vom plăti, pur şi simplu, pe piloţi ca să-şi părăsească posturile.
- Pe piloţi? - Piloţii canalului Suez, doamnă.
Marinari foarte pricepuţi, britanici şi francezi,
care preiau cîrma oricărei nave intrate în canal
ca aceasta să treacă în siguranţă pe căile navigabile dificile şi înguste.
Înţeleg!
Egiptenii nu sunt un popor de marinari.
N-au aptitudinile necesare şi nici oamenii necesari.
Prin îndepărtarea piloţilor, canalul va fi paralizat
şi nu va trece mult pînă cînd…
preşedintele Nasser se va întoarce la noi pocăit şi umilit.
Dacă dv. aşa spuneţi…
Aşa spun, doamnă.
E o manevră al naibii de riscantă. Sper că i-ai spus-o.
- Poftim? - Vorbesc de primul-ministru.
Aşa…
Scoaterea piloţilor din canalul Suez.
De unde ştii că asta vrea să facă?
Nu-mi spune! De la contactele "clubului tău de prînz".
N-o spune aşa!
Informaţia putea veni doar din interiorul Cabinetului.
Ori de la Ministerul de Externe sau de la serviciile de informaţii.
Membrii noştri vin de peste tot, scumpo.
Nu sunt pe deplin convinsă că e un lucru bun clubul acela.
Mă ţine ocupat, informat
şi cu mintea întreagă.
E un lucru foarte bun.
Vrei să ştii de ce e dificilă navigaţia prin canal?
Poate altă dată.
Oamenii dau vina doar pe presiunea apei,
dar hidraulica e doar jumătate din poveste.
Canalul e îngust. Vapoarele sunt uriaşe.
Mareele sunt diurne la un capăt, sezoniere la celălalt.
Vîntul bate dinspre deşert şi ai mereu prova în bătaia intemperiilor.
Piloţii trebuie să urmeze un traseu drept pe aproape 160 de kilometri.
Pardon! Ce faci? Pune-le înapoi!
Domnule…
Sunt petrolierele mele!
Au nevoie de şapte ani ca să înveţe treaba asta!
- Unde pleci? - Sunt obosită.
Mîine ne despărţim pentru cinci luni!
Încă puţin! În regulă.
Ce e acela, Michael?
- Un DC-4. - Bravo!
Ştii că vom fi despărţiţi de Crăciun, din nou.
Ştiu. Nu e ideal.
Şi de ziua fiicei tale. Din nou.
De data asta, voi suna. Nu voi uita.
Şi de aniversarea nunţii noastre. Din nou.
Ce vrei să spun, Eileen?
Şi tu te-ai bucurat cînd Philip mi-a dat postul.
Ai crezut că ne va folosi tuturor!
Nu m-am aşteptat ca postul să devină viaţa ta.
Mă voi revanşa faţă de tine la întoarcere, promit!
Pa, tată!
Pa, tati!
Pa!
- Bună ziua! - Maiestate…
- Bun venit, domnule! - Bună ziua!
Mă bucur să vă văd.
Presupun că e cazul să ne luăm rămas-bun cum trebuie.
Charles…
Acum nu suntem în faţa fotografilor. Nu-i aşa, Charles?
Nu.
Să fii cuminte!
- Să ai grijă de sora ta! - Voi avea!
Vino, scumpule!
- Putem decola cînd doriţi, domnule. - Mulţumesc.
Da…
Nu te reţinem.
Drum bun!
- Te simţi bine? - Minunat!
Să ştii de la mine, idiotul care a născocit căsnicia
are de dat socoteală pentru multe.
Ştii ce se spune…
Căsnicia e o instituţie minunată dar, să fim sinceri,
cine trăieşte într-o instituţie?
Aminteşte-ţi mereu că ai o familie.
Dle preşedinte Nasser! Îmi face plăcere să vă cunosc.
Mulţumesc, dle locotenent. Plăcerea e de partea mea.
După ocuparea canalului Suez de către preşedintele Nasser,
Egiptul e luat cu asalt de marinari ruşi.
Aceşti specialişti sovietici instruiesc piloţi egipteni,
care se dovedesc marinari mai abili decît au anticipat mulţi.
Speranţa că pierderea piloţilor britanici şi francezi va închide navigaţia
a fost spulberată.
Marea Britanie se află acum în centrul tensiunilor crescînde între Est şi Vest
şi, cu petrol doarpe şase săptămîni,
e într-o situaţie tot mai disperată pe plan intern.
SUA refuză să aibă o poziţie în criza tot mai accentuată,
dar, cum URSS îl sprijină pe preşedintele Nasser,
comentatorii o declară cea mai gravă criză internaţională
din cîte a înfruntat lumea după Al Doilea Război Mondial.
- Da! - Lordul cancelar, domnule.
Harold!
Mă tem că "atunci cînd vin restriştile, nu vin în chip de singuratice iscoade…"
"…ci-n legiuni."
Întocmai.
După cum a aflat lumea întreagă,
adunătura dezorganizată a lui Nasser de piloţi cu jumătate de normă
a reuşit cumva să păstreze controlul asupra canalului.
Ca situaţia să fie şi mai proastă, se pare că i-au ajutat ruşii!
Dacă le reuşeşte treaba, ne vom face de rîs rău de tot!
Nasser va putea să închidă oricînd canalul
şi să ne taie accesul la petrolul de care depindem în totalitate!
Trebuie…
Trebuie să atacăm!
N-avem de ales. Trebuie să atacăm. Rapid şi decisiv.
Trebuie să restabilim starea de fapt!
Ce spui?
Spun că e soluţia corectă.
Pentru ţară.
Şi pentru tine, personal.
Să ieşi, în fine, din umbra lungă a lui Winston.
"Îndepărtează oricît de puţin…"
"Dezacordează acea strună…"
"Şi ascultă dizarmonia ce urmează!"
Acţiune militară!
Există o singură cale demonstrată de confruntare cu fasciştii.
Bine spus!
Sunt convins că toţi lăudăm siguranţa prim-ministrului nostru,
însă el pare să uite că nu poate exista acţiune militară
fără sprijin din partea ONU!
Un sprijin pe care nu-l avem.
Nu putem porni la război singuri.
Ce eleganţi sunteţi!
- Aveţi cadourile? - Da!
Mami spera să vină cu voi, dar am rămas în urmă rău.
- Transmite-i scuzele mele dnei Parker. - Desigur, doamnă.
Distracţie plăcută!
Şi să fiţi cuminţi!
Jucăm în maşină "Am văzut cu ochii mei"?
Haideţi, copii!
Haideţi!
Iată-vă!
Tati!
- Tati să fie? Vorbim cu el? - Da!
Alo?
Nu, la ora 19:00 e foarte bine.
Mulţumesc.
Nu era tati.
Sunt sigură că va suna mai tîrziu. Bine?
Mulţi ani trăiască!
- Hip, hip! - Ura!
- Cine vrea o felie de tort? - Eu!
De ce n-a telefonat tati?
Nu ştiu.
Cred că e foarte ocupat.
Te iubeşte foarte mult.
Bine?
Acum culcă-te!
Ce fetiţă cuminte…
Alo?
Vrei să afli avantajul principal, poate unicul,
pe care-l am ca principala membră a Asociaţiei Engleze de Bowling?
Spune!
Adesea, ceilalţi membri sunt prea bolnavi sau prea bătrîni ca să vină la întîlniri.
Ceea ce înseamnă că mă trezesc, pe neaşteptate, liberă la prînz.
Păi… Eu abia m-am trezit.
- E ora 11:30! - Da.
Am ajuns acasă la 4:00.
Am lăsat instrucţiuni stricte să nu mă deranjeze nimeni.
Sub niciun motiv!
Văd că e în toi o conspiraţie de a mă scoate din minţi.
Am început la Mirabelle,
apoi am mers la 400, după care am ajuns la Les Ambassadeurs.
Tu şi mai cine?
Doar Colin, Johnny şi Judy Montagu.
Margot…
E posibil să nu te fi trezit din beţie?
Ştii, cred că s-ar putea să mai fiu puţin ameţită.
- Trebuie să ai mai multă grijă. - Da, chiar aşa!
- Tăria şi vinul nu se amestecă. - Nu cu asta.
Mă refeream la locurile în care eşti văzută şi cu cine.
Bei mult mult mai mult decît înainte.
Care crezi că e motivul?
Sunt mai nefericită decît înainte.
Care e motivul? Sunt în continuare nemăritată.
Care e motivul? Tu mi-ai refuzat perechea perfectă.
Nu-i corect să spui asta.
Ca soră a ta, aş fi fost fericită să te căsătoreşti cu Peter.
- Poftim? - Coroana a interzis căsătoria!
Ca să nu mai spun că era cam în vîrstă.
- Cu o relativ nepotrivită… - Nu! Să nu spui "origine"!
Mă gîndesc doar că toate astea puteau să-ţi creeze probleme după un timp.
Lui Philip îi creează probleme surorile naziste?
Sau mama alienată mintal? Sau tatăl afemeiat şi falit?
Ce mai face?
- Philip? - Da.
Bine. Aşa cred.
Cum adică? Nu ştii?
Unde se află acum?
În Ceylon.
Nu, în Malaya.
- Nici asta nu ştii. - Nu.
- E un lucru rău? - Puţin straniu.
Puţin distant, puţin rece.
- Nu-ţi scrie? - Nu prea e genul care să scrie.
Şi nici eu.
Mike a sunat de la Mombasa că au sosit cu bine.
Cine e Mike?
Secretarul lui particular.
- Da! Micul australian. - Da.
- Ce impresie îţi face? - Nu ştiu dacă-mi face vreo impresie.
E Mike şi atît!
În Malta, eram cu toţii foarte apropiaţi. Acum, copiii se joacă uneori împreună.
- Philip spune că ar fi pierdut fără el. - Doar să nu se piardă din cauza lui.
Ce vrei să spui?
Doar că are o anumită reputaţie.
- Cine, Mike? - Da, Mike.
Nu e prieten la cataramă cu acel… osteopat sinistru?
- Care osteopat? - Cel care-i ştie pe toţi.
Organizează mereu "weekenduri între domni", cu…
- Actriţe şi… - Balerine.
Da!
De unde ştiai?
Recunosc sincer că toate celelalte realizări
pe care le-am avut în viaţă,
rangul de vicerege al Indiei,
de comandant suprem al forţelor aliate în Asia de Sud-Est,
chiar şi cel de comandant al Marinei Regale,
toate pălesc pe lîngă acesta.
Îmi aduce o deosebită satisfacţie să fiu amiral al flotei, ca tatăl meu.
- Domnule! - Am cerut să nu fiu deranjat.
E ministrul de stat al Afacerilor Externe.
A spus că e urgent.
Mă tem că n-am ştiut la cine altcineva să merg.
Nicio problemă.
Vino sus!
- Bună, scumpo! - Nu mă aştepta!
- Vin tîrziu. - Distracţie plăcută! Unde pleci?
Mister de ambele părţi, parcă aşa ne-am înţeles.
- Aşa e. - Atunci, nu întreba!
Pot să ţi-l prezint pe Anthony Nutting?
Ministrul Afacerilor Externe.
- Încîntată. - Lady Mountbatten…
Sunt de acord cu "afacerile externe".
- Gata, scumpo… - E chiar mai chipeş decît Eden!
Un Cabinet de arătoşi.
- Sunteţi foarte amabilă. - Cum a fost proba, dragă?
Să-ţi spun un secret, dle Nutting.
Soţul meu nu ţine la nimeni şi la nimic aşa cum ţine la uniformele lui.
Avem norocul să avem o sală de bal în această casă.
Dar e cea mai mare încăpere? Nu! Aceea e rezervată pentru uniformele lui.
Apare inevitabil întrebarea ce compensează acest lucru.
Aş fi crezut că e evident.
Rănile crunte lăsate de cea mai simplă interacţiune cu tine, draga mea.
Mergem?
Nu spun cîtuşi de puţin că aprob purtarea lui Nasser.
Trebuie pus din nou la locul lui, e clar, dar mai tare mă îngrijorează
că reacţia prim-ministrului nostru la întreaga situaţie e personală,
profund personală, şi că va apela la ultima soluţie, conflictul armat,
fără să aştepte să i se alăture o coaliţie internaţională.
Astăzi,
o delegaţie a guvernului şi a serviciului de informaţii francez
a sosit pe Downing Street, pentru convorbiri secrete.
Înţeleg că săptămîna viitoare urmează altele, cu oficialităţi israeliene.
Ce avem azi?
Creveţi în unt sau crab imperial umplut,
apoi cassoulets à la Jockey Club.
Maiestate, lordul Mountbatten.
Mulţumesc că m-ai primit.
Mă tem că am un angajament de durată la teatru,
dar, pînă plec, m-am gîndit să cinăm devreme.
Mama e foarte supărată că n-a fost invitată.
În condiţii normale,
graba nebună de a pleca la război poate urmări crearea unei moşteniri proprii.
După atîta timp petrecut în umbra lui Winston,
un război cîştigat rapid ar da bine în palmaresul lui.
Dar, în acest caz, cred că totul se reduce la o antipatie personală iraţională.
În ochii multora, el şi Nasser se urăsc reciproc, pur şi simplu.
Iar noi, ceilalţi, suntem prinşi în vîrtej.
Ce măsuri propui să iau?
Aveţi audienţa particulară săptămînală, doar voi doi.
Observă-l îndeaproape! Ascultă-l cu atenţie!
Citeşte minuţios procesele-verbale ale Cabinetului!
Spune deschis ce gîndeşti.
Asta e ceva ce n-ar trebui să fac.
Nici în interesul securităţii naţionale?
Bine, fie.
Îl voi supraveghea.
Îndeaproape.
Cu atenţie.
Minuţios.
Mulţumesc pentru cină.
Mă… Mă vei anunţa, sper,
cînd pot să mă ocup de asta şi să-ţi trimit un om priceput.
Poftim?
- Mă refer la mîncare. - Ce nu e bine la ea?
E bună pentru grădiniţă.
Tot ce trebuia să fie cald a fost rece. Tot ce trebuia să fie moale a fost tare.
N-am sesizat şi nu-mi pasă.
Şi sincer, Dickie, cu cît avansezi mai mult în vîrstă şi în măreţie,
cu atît devii mai de rînd.
- Ştii ceva de Philip? - Ce face Philip?
Nu, niciun cuvînt.
- Presupun că n-are timp nici să respire. - Da, desigur.
Te-ai căsătorit cu un spirit neîmblînzit.
Şi tu, şi eu.
Nu ajută la nimic să încercăm să-i domesticim.
Au fost situaţii în India, chiar sub nasul meu
şi tocmai cu Nehru, omologul meu.
Umilirea n-ar fi putut să fie mai desăvîrşită.
M-am gîndit să pun punct, fireşte.
Apoi mi-am imaginat cît de simplă şi de săracă ar fi viaţa
şi mi-am dat seama că,
dacă adori cu adevărat o persoană,
deplin şi iremediabil,
cum cred că e cazul cu noi doi,
înghiţi orice.
Ce piesă se joacă?
Am spus "teatru"?
Voiam să spun balet.
Baletul Regal, ar trebui să precizez.
I-am oferit recent privilegii. Aşadar, chiar trebuie să merg.
- Spectacolul e Giselle. - Nu e cu Galina Ulanova?
Ba da.
Norocoaso! Se spune că e extraordinară.
- Da? - Aşa se spune.
Sunteţi întrebată dacă aţi dori s-o cunoaşteţi acum pe dra Ulanova.
Nu, mulţumesc.
Am pregătit un ceai. Ar dori Maiestatea Voastră…
Toată viaţa mea,
am fost omul păcii.
Am lucrat pentru pace,
am năzuit la pace, am dus tratative pentru pace.
N-aş putea să fiu alt om, nici măcar dacă aş vrea.
Şi, cu toate că ne confruntăm
cu un act ilegal de jaf,
comis de un tiran periculos din Orientul Mijlociu…
ATAC ÎMPOTRIVA EGIPTULUI
act care ameninţă traiul nostru şi pe cel al multor altor ţări,
sunt ferm hotărît
să găsesc o soluţie paşnică.
GUVERNORATUL EGIPTEAN SINAIUL DE NORD - FRONTIERĂ
STRICT SECRET
FORŢELE ISRAELIENE
AU PĂTRUNS ÎN EGIPT.
- Maiestate… - Dle prim-ministru…
- Situaţia evoluează cu mare iuţeală. - Luaţi loc, dle prim-ministru!
În primele ore ale acestei dimineţi,
armata israeliană a lansat un atac pe teritoriul egiptean,
în peninsula Sinai,
şi se apropie cu repeziciune de canalul Suez.
Armata egipteană a mobilizat forţe în vederea represaliilor
şi este pe punctul de a intra în luptă.
Guvernul Maiestăţii Voastre a impus Israelului şi Egiptului un termen-limită
la care să înceteze orice act de război
şi să permită forţelor anglo-franceze să intre în ţară pentru a menţine pacea.
Israelienii au declarat că se vor conforma dacă o fac şi egiptenii dar, din păcate,
preşedintele Nasser a refuzat pînă la această oră.
Cînd expiră termenul-limită?
Mîine-dimineaţă.
Şi pasul următor?
- Care ar fi, după dv.? - Intervenţia militară, doamnă.
- Războiul? - Exact.
Dar pentru a menţine pacea.
Aşa e corect, doamnă.
Nasser joacă ruletă cu stabilitatea întregii lumi.
Mulţumesc pentru explicaţie.
Înainte să plecaţi, am una sau două întrebări.
Cînd aţi menţionat că israelienii au lansat un atac,
n-aţi părut surprins.
De ce să par surprins?
Dacă nu mă înşel,
poziţia Israelului a fost mereu
aceea că nu va lansa sub nicio formă, singur, un atac la scară mare,
de teama izolării diplomatice.
Şi totuşi, a făcut exact acest lucru,
ceea ce indică fie că s-a răzgîndit,
sau…
a existat o înţelegere secretă.
Am făcut asta?
Ce să facem, mai exact?
O înţelegere secretă cu Israelul.
Indiferent pe ce cale.
Acum şase zile…
acest guvern…
s-a întîlnit cu reprezentanţi ai guvernelor francez şi israelian,
într-un sat mic de la marginea Parisului,
unde a fost semnat un document.
Protocolul de la Sèvres.
El schiţează planul unei ofensive concertate împotriva Egiptului,
care prevede ca armata israeliană să atace armata egipteană,
lîngă canalul Suez,
permiţînd astfel intervenţia forţelor anglo-franceze.
Cine mai ştie acest lucru?
Unii membri ai Cabinetului.
- Membri cu vechime. - Nu şi Parlamentul?
- Nu. - Nici Naţiunile Unite?
Cînd începe totul?
Atacurile aeriene încep mîine.
- Nu vreţi să mai aşteptăm? - Nu, doamnă.
Corect este să atacăm acum şi să atacăm dur.
Am avut dreptate cu Mussolini,
am avut dreptate cu Hitler
şi am dreptate cu acest individ.
Am sprijinul vostru?
Prim-ministrul are întotdeauna sprijinul suveranului.
Maiestate…
Amin!
Subtitrare: Retail
BluRay Re-sync: BLU DUAINE blu-duaine@outlook.com