PĂDUREA TURINGIEI, GERMANIA, 1945
Cît mai e de mers, Loesch?
Drept înainte.
- Trage pe dreapta, soldat! - Opreşte!
Luaţi lopeţile!
Arată-ne, Loesch!
Răspîndiţi-vă!
Aici.
Apucaţi-vă de săpat!
Am dat de ceva!
CASTELUL MARBURG
A sosit!
- Ce cere? - Libertate într-o ţară aleasă de el.
Şi o pensie generoasă, pe tot restul vieţii.
Păi…
Să vedem întîi ce valoare au.
Daţi-le la tradus!
MINISTERUL AFACERILOR EXTERNE, LONDRA
DUPLICAT
- Nu ştii să baţi la uşă? - Domnule…
Vă pot ajuta?
Intră!
Domnule…
Va trebui să discut cu prim-ministrul.
Trebuie să mă întîlnesc cu regele.
DOCUMENTE GERMANE CONFISCATE DOSARELE MARBURG VOL. X
Am bănuit-o toţi.
Winston, aceste hîrtii nu trebuie să vadă lumina zilei! Niciodată!
Dezvăluirea publică ar putea vătăma grav interesele naţionale.
Deosebit de grav.
Ce e scris aici abate cea mai mare ruşine asupra acestei familii.
Poporul nostru nu ne-ar ierta niciodată, şi pe bună dreptate.
Subtitrare: Retail
BluRay Re-sync: BLU DUAINE blu-duaine@outlook.com
Sezonul 2, Episodul 6
VERGANGENHEIT
Marele stadion Harringay din Londra
a fost umplut de peste 11.000 de oameni pentru prima întrunire în Marea Britanie
a echipei evangheliste conduse de Billy Graham.
Dl Graham, care poartă costum gri-închis şi o cravată modestă,
ia cuvîntul de pe un podium drapat în violet.
Biblia ne învaţă că toţi greşim.
Toţi ne-am abătut de la calea cea dreaptă, fiecare alegînd drumul care îi convine.
Şi cînd alegi…
E rar şi nu tocmai liniştitor să vezi certitudine religioasă
la un om atît de tînăr!
- Nu e tînăr, are vîrsta mea. - Întocmai! Un copil.
Cred că autoritatea morală şi îndrumarea spirituală ar trebui
să vină de la cineva cu experienţă de viaţă,
nu de la cineva care s-a format vînzînd perii în Carolina de Nord.
Dar există în asta o smerenie care-mi place.
Oamenii aceia plîng?!
Billy Graham a vorbit în faţa a peste 1.500.000 de oameni…
- Ce se întîmplă cu ţara asta? - Acum îşi prezintă concis cruciada.
Nici n-au clipit în timpul războiului! Acum plîng ca nişte copii!
Vă chem la o redeşteptare ce va face ca fiecare bărbat şi femeie
să se întoarcă în biroul sau magazinul său
şi să aplice învăţăturile lui Hristos în relaţiile sale de zi cu zi!
Voi propovădui nu o evanghelie a deznădejdii, ci una a speranţei,
speranţă pentru individ, pentru societate, pentru lume!
Vin cu duiumul să asculte un fanatic american!
Nu e fanatic.
Numai fanaticii strigă, scumpo.
Dacă închideţi ochii
şi vă astupaţi urechile faţă de calea Domnului,
ajungeţi în scurt timp să vă preferaţi ideile proprii în locul celor divine.
Veţi ajunge să vi se pară că relele voastre sunt bune
şi cele bune ale lui Dumnezeu sunt rele.
CONACUL WINDSOR, PARIS
Mulţi ani trăiască
Mulţi ani trăiască Trooper
La mulţi ani…
- La trei. - La mulţi ani, Trooper!
Bravo!
Bine tras! Bravo!
Felicitări!
Acum pierdem.
Nu, nu vreau.
Dragule! Unde ţi-e verva?
Eşti foarte elegantă.
Pălărie!
- Pălăria dv… - Ia zi, ce părere ai?
Splendid! Perfect!
Nu-mi place.
Nu, nu, nu pot să merg aşa!
De ce nu?
Aşa, pot cel puţin să fiu regină o dată.
Ai vrea să ştii ce a cuprins ziua asta pentru mine?
Nu-mi spune! Aceleaşi lucruri ca-n oricare altă zi.
M-am trezit tîrziu, după 11:00. Apoi am inspectat grădinile.
Am luat prînzul cu oameni fără importanţă.
- Prietenii mei! - Oameni fără importanţă.
N-am crezut că voi ajunge s-o spun vreodată, dar…
o viaţă de plăceri are într-adevăr limitele ei.
Să vezi cum e viaţa petrecută cu tine!
Mottoul meu, ca prinţ de Wales, era Ich dien. "Slujesc."
În mine există, adînc înrădăcinată, nevoia de a-mi sluji ţara.
Am nevoie de un post, un ţel.
- Iar asta? - Da, asta!
Şi unde ai de gînd să-l găseşti?
Va trebui pur şi simplu să plec la Londra
şi să aranjez lucrurile.
Să-ţi spun ce mai e adînc înrădăcinat în familia ta? Autoamăgirea!
Nu-ţi vor da nici drumul în ţară, darămite un post!
- Avocatul spune altceva. - Ai vorbit cu George?
- De ce nu mi-ai spus? - Îţi spun acum!
Încă mai am aliaţi, să ştii. Aliaţi importanţi.
Discipoli ai adevărului, susţinători ai dreptăţii, care ar putea…
să mobilizeze opinii,
să demareze o campanie
pentru iertarea unui fost rege.
În sfîrşit, doamnă, vi se solicită din partea guvernului
să inauguraţi noul aeroport de la Gatwick.
Au oferit nişte date. Pentru noi cel mai bine e 3 iunie, cred.
- Da, bine. - Şi asta e tot din partea mea.
Mulţumesc, Michael.
- Ar fi ceva… - Mai voiam…
Doamnă…
Dacă aş vrea să-l întîlnesc pe reverendul Graham, crezi că s-ar putea aranja?
Evanghelistul, doamnă?
Da.
Va trebui să cumpănesc puţin.
Să spunem că ar fi invitat
să predice la Capela Tuturor Sfinţilor, la Windsor, apoi un prînz în particular?
Minunat!
Totuşi, ar trebui să avem grijă
ca o invitaţie către reverendul Graham sau o întrevedere cu el
să nu fie percepută drept susţinere a…
cruciadelor sale,
ceea ce nu ar fi compatibil cu rolul vostru de cap al bisericii.
Sunt sigură că vei aranja totul perfect. Aveai şi dumneata ceva?
Da…
Alteţa Sa ducele de Windsor a scris pentru a face o cerere.
Ce fel de cerere?
- Să-i fie permis să intre în ţară. - Se respinge!
Ca să se documenteze pentru o carte pe care vrea s-o scrie.
Pe ce temă?
Ghid pentru a fi un rege cu adevărat măreţ.
N-a spus, doamnă.
Cred că poate sta la palatul Kensington.
De fapt, intenţionează să stea la maiorul Metcalfe.
La Fruity? Dar el nu locuieşte în Surrey?
- În Sussex, cred. - Foarte bine!
- Ferit de ochii lumii. - Cu cît mai departe, mai bine.
Să înţeleg că-i îngăduiţi?
- Nu! - Ba da.
Da, poate să vină.
Doamnă…
SECŢIA DE PUBLICARE A DOCUMENTELOR DE RĂZBOI GERMANE CONFISCATE
- Bună dimineaţa! - Bună dimineaţa, domnule!
- Ai terminat cu hîrtiile acelea? - Da.
- Mulţumesc. - Asta e pentru dl Sweet.
- Asta… - Bună dimineaţa, Margaret!
Bună dimineaţa!
- …Monsieur Robert… - Da, doamnă.
A NU SE PUBLICA
ÎNCHIS
DOCUMENTE GERMANE CONFISCATE DOSARELE MARBURG VOL. X
Uită-te puţin la asta!
Practic, e o interdicţie.
Domnule…
Ştiaţi de acest lucru?
Da.
Ca istorici, avem datoria de a face public adevărul, fără nicio excepţie.
Altfel, ce facem?
Îi protejăm pe nazişti?
Protejăm altceva.
Am mîinile legate.
- Dar nu şi ale lui. - Aşa este.
Am acces la duplicatele Departamentului de Stat al SUA.
Inclusiv la acest dosar.
Nimic nu împiedică guvernul SUA să-l dezvăluie,
dacă cel britanic refuză.
"Prea scumpa, iubita mea Peaches,
să sperăm că restul călătoriei nu va fi la fel de groaznic ca acest drum.
Traversarea a fost foarte neplăcută, din cauza vremii proaste.
Şi compania de pe vas a fost oribilă.
Oameni de rînd, deloc interesanţi,
care m-au bătut la cap să beau ori să joc cărţi cu ei.
La sosirea în Londra, m-a înveselit puţin un grup mare de susţinători primitori,
care m-au aclamat şi şi-au scos pălăriile.
Iar nepoata mea, regina, mi-a trimis unul dintre dricuri.
Mai tîrziu, seara, m-am temut că lucrurile vor merge din rău în mai rău
cînd am sosit la căsuţa mohorîtă a lui Fruity, undeva, în Sussex."
Fruity!
- Alteţă… - Ce mai faci?
- Foarte bine. - Alteţă…
Dragă Baba!
"Dar George a excelat, ca întotdeauna, şi mi-a arătat ce a reuşit deja să facă."
Evident, nimeni nu trebuie să afle realul scop al vizitei.
Dacă ar afla cineva că Alteţa Sa vînează un post,
faptul ar putea fi privit ca o încălcare a acordului încheiat după abdicare
şi Alteţa Sa s-ar putea trezi
nu doar cu invitaţia să părăsească ţara, ci şi cu pensia tăiată.
Aşadar, călătoria sa trebuie percepută în primul rînd drept una literară.
Sper că ai venit pregătit.
Am adus pene şi cerneală.
Cu toate acestea,
am demarat o campanie
şi am strîns prieteni şi susţinători.
Primele semne sunt încurajatoare.
Walter Monckton a acceptat să fie gazda unui dineu
şi ne-au răspuns la invitaţie lorzii Salisbury şi Beaverbrock,
lordul Dudley, ambasadorul din SUA, şi secretarul de Externe, Selwyn Lloyd.
Iar Cecil Beaton şi Noel Coward au acceptat
să dea un mic dineu în cinstea voastră.
Dragul de Cecil…
şi mîncarea lui necomestibilă!
Mulţumesc mult. Doar puţin.
- Chiar trebuie să facem asta? - Fă-mi pe plac!
Mi-a trezit interesul.
Nu poţi să inventezi o scuză, să spui că am plecat să păcătuiesc?
Nu.
E înalt afurisitul, nu?
După mine, e chipeş.
Un vînzător ambulant, într-un oribil costum lucios!
- Unde-i e cutia? - Care cutie?
Cea în care-şi ţine periile.
Nu se poate, uite! Haide, întîrziem.
Perii de păr, perii de podele, periuţe de dinţi…
Philip, taci!
Cînd reflectam la o temă pentru predica de astăzi,
m-am gîndit la diferite subiecte care mă atrag personal,
dar m-am gîndit să încep cu o întrebare simplă.
Ce înseamnă să fii creştin?
Ne răspunde Biblia. Epistola către Coloseni, 1:27, spune
că un creştin e o persoană în care sălăşluieşte Hristos.
E Hristos din voi.
Speranţa slăvii.
Înseamnă că aveţi o relaţie personală
cu Domnul Iisus Hristos,
că întîlnirea voastră s-a produs deja,
că l-aţi acceptat pe Hristos ca mîntuitor.
Asta înseamnă să fii creştin.
Mi-a plăcut foarte mult.
Vorbiţi cu o claritate şi o certitudine minunate.
Mi se pare foarte liniştitor.
Şi nu doar mie,
ci şi restului ţării, îmi închipui.
Da, ne-a surprins şi pe noi cîtă lume a venit.
Într-adevăr?
N-ar trebui să vă surprindă.
Într-o lume tot mai complexă, toţi avem nevoie de certitudine,
iar dv. o oferiţi.
Nu eu, o oferă scripturile.
Da, dar dv. le lămuriţi atît de bine!
Marea bucurie pe care am simţit-o azi a fost aceea de a fi o simplă enoriaşă,
care primeşte învăţături şi e călăuzită.
Fiind capul bisericii anglicane, ca rang,
chiar şi marii arhiepiscopi de York şi Canterbury îmi sunt inferiori.
Deasupra mea e numai Dumnezeu.
- Cred că vă simţiţi singură uneori. - Aşa este.
Tocmai de aceea, e minunat, ca regină,
să pot să dispar şi să fiu…
…o simplă creştină.
Da.
Mai presus de toate, mă consider într-adevăr o simplă creştină.
Valorile vieţii creştine sunt cele care-mi oferă stabilitate,
mă ghidează,
mă definesc.
Aţi fost mereu un orator atît de bun?
De fapt, în copilărie, eram timid.
Nu se poate!
Şi eu am fost un copil timid
şi trebuie să spun că-mi pare greu de crezut.
Nu, doamnă, e adevărat.
Prima oară am vorbit în public la vîrsta de 12 ani, la şcoală.
Directorul şcolii i-a spus mamei mele că-i par născut pentru asta,
că am un talent.
Nu am obiecţii faţă de prezenţa lui aici.
Cuvîntul "cruciadă" e cel care mă deranjează.
Dacă reverendul Graham e cruciatul, rezultă că noi suntem păgîni!
Nu sunt sigur că-mi convine.
Dl Wheeler-Bennett, domnule.
Mă scuzaţi.
Dle prim-ministru, vă mulţumesc că mă primiţi.
Nu mi-ai lăsat de ales. "O chestiune de extremă urgenţă."
Echipa dumitale de istorici obositori?
Istorici devotaţi, cu principii.
Acela e dosarul în cauză?
Da.
Să începem!
Aici eraţi! Toţi nişte complotişti!
Alteţă…
Draperiile sunt trase? Se comit trădări peste tot?
Îţi mulţumesc mult, George.
- Cecil, eşti amabil că ai venit. - Domnule…
- Dragă Bobbety! Ce mai faci? - Vă salut. Foarte bine.
Walter, îţi mulţumesc.
Ştim cu toţii de ce ne aflăm aici, în această seară.
Ca să vedem dacă îl putem ajuta pe scumpul nostru prieten, Alteţa Sa,
în încercarea sa de a găsi…
…un ultim act la această dramă tristă.
Şi de a o transforma într-o mare piesă de teatru a istoriei.
- Îşi caută un post. Un ţel. - De asta mă aflu aici.
Ca să vă întreb pe voi, consiliul meu de război,
tezaurul meu de inteligenţă,
politicieni, artişti, filozofi.
- Ceva în armată, poate? - De ce nu?
Am primit gradul de general-maior, ataşat al misiunii militare britanice în Franţa,
la începutul războiului, ca om de legătură între noi şi francezi, şi mi-a plăcut.
Sau o funcţie la Camera de Comerţ.
Ce fel de funcţie?
De promovare a intereselor britanice în străinătate.
- Da? - Omul potrivit, în funcţia potrivită,
ar putea contribui enorm la economia britanică,
ajutînd la creşterea rezervei de dolari, atît de necesară.
Un om cu farmec, contacte, influenţă
şi elementul magic, faptul că a fost rege.
Walter, nu ţi se pare cam murdară treaba?
Oameni de afaceri hrăpăreţi,
izul profitului şi al interesului personal?
Nu, îmi place direcţia în care mergeam mai devreme, ideea unui post de legătură.
Atunci, cum sună serviciul diplomatic?
Îmi place ideea!
Americanii n-au mai nou ambasadori speciali neoficiali?
Ba da! La Londra, au doi în momentul de faţă.
Ei bine, aşa ceva ar fi ideal.
Cred că am ajuns…
"Prea scumpa, iubita mea Peaches…
Ce povară mi s-a luat de pe suflet!
Monckton s-a ţinut de cuvînt
şi prietenii lui chiar par dispuşi să mă ajute.
Acum nu-mi rămîne decît să aştept
în timp ce ei fac, discret, demersuri în numele meu.
Aş spune să aştept şi să mă rog,
dar mi-a pierit tot cheful de rugăciune
văzînd nebunia din jurul evanghelistului american aflat aici.
Ce s-a întîmplat cu oamenii din ţara asta,
de se îndreaptă ca nişte lemingi spre saltimbancul cruciat din Charlotte
ca să găsească inspiraţia?
Am auzit chiar zvonul că Shirley Temple l-a invitat pe prost
să predice la Capela Windsor!
Îţi poţi închipui banalitatea acelor dialoguri,
îngîmfarea, lauda de sine şi ipocrizia?
Ce eveniment grotesc trebuie să fi fost!
Acum mă cheamă patul şi, de data asta,
cînd voi pune capul pe pernă fără al tău alături,
voi putea să spun sincer că totul e bine.
Azi a fost o zi care a meritat trăită.
Soţul tău iubitor, David."
- Bună dimineaţa, domnule. - Totul e pregătit?
Sunteţi aşteptat.
Ieri după-amiază, m-a vizitat John Wheeler-Bennett,
istoricul principal care se ocupă de publicarea dosarelor germane de război.
El m-a informat că acest guvern nu mai are de ales,
trebuie să facă public un material
pe care atît predecesorul meu, Winston Churchill,
cît şi regretatul vostru tată au încercat să-l ascundă.
Ce material?
Dosarele Marburg, doamnă.
Era inevitabil ca treaba asta să ne urmărească.
La scurt timp după încheierea războiului,
nişte militari britanici…
Americani.
…nişte militari americani
au arestat un soldat german care se retrăgea de la…
Treffurt.
Lîngă Eisenach.
În centrul Germaniei.
Nu-mi amintesc numele soldatului.
Locotenentul Von Loesch, doamnă.
A reieşit că acest militar era translatorul personal al lui Hitler…
Adjunctul translatorului personal al lui Hitler, doamnă.
Translatorul personal al lui Hitler era dr. Paul Schmidt.
Bine, povesteşte tu, Michael!
Te rog…
Mulţumesc, doamnă.
În timp ce birourile sale erau evacuate,
dr. Schmidt i-a cerut adjunctului său, Von Loesch,
să scape de toate hîrtiile ultrasecrete pe care le introdusese în arhive.
Von Loesch a ars marea majoritate, aşa cum i s-a cerut.
Dar a păstrat pe ascuns cele mai valoroase materiale,
sperînd să-şi negocieze cu ele libertatea şi să scape de un proces.
Între documentele păstrate de Von Loesch
se afla un dosar referitor la relaţiile anglo-germane,
în special la relaţia
dintre înaltul comandament nazist şi Alteţa Sa ducele de Windsor.
Cred că e corect să spun că realitatea ne-a depăşit cele mai mari temeri.
DUPLICAT
Am făcut totul ca să nu se afle…
fără să ştim că americanii primiseră un exemplar.
Acum, ei insistă ca acest volum din Dosarele Marburg…
să fie făcut public.
Şi e vorba de omul pe care l-ai lăsat, în mod inexplicabil, să revină în ţară.
Sper că ai un stomac rezistent.
Mulţumesc, Joe.
MINISTERUL AFACERILOR EXTERNE
- Alteţă… - Dle secretar de Externe…
- Vă rog… - Mulţumesc.
Aveţi prieteni loiali şi insistenţi.
Mulţumesc.
După demersurile lor şi…
după ce am cumpănit atent chestiunea,
se pare că avem cîteva variante.
Vă rog…
Prima variantă pe care v-o propun e rolul de ambasador în Franţa.
Pentru un viitor fericit şi cu împliniri!
- Bine spus! - În cinstea Alteţei Sale!
În cinstea Alteţei Sale!
"Prea scumpa mea, azi m-am întîlnit cu secretarul afacerilor externe,
care a reuşit să găsească trei posturi
în care pot face ceva valoros şi important.
Sunt foarte fericit.
Mi-ar oferi şansa să-mi slujesc ţara şi să-mi aduc contribuţia proprie.
Cît priveşte unda verde, din perspectiva guvernului, o am.
Rămîne un singur obstacol, cel de a obţine consimţămîntul Coroanei.
Iar asta presupune o scurtă întoarcere în acel mausoleu jalnic,
palatul Buckingham.
Număr minutele pînă cînd mă voi afla din nou în braţele tale.
Soţul tău iubitor…
David."
Maiestate, ducele de Windsor.
Maiestate…
- E prima oară cînd te întorci aici. - În această încăpere, da.
Eu am ales culoarea aceea, gri franţuzesc.
Deci… Cărui fapt îi datorăm plăcerea?
Presupun că e vorba de noua carte pe care o scrii.
De fapt, astăzi am venit pentru o altă chestiune.
Un post.
Deşi, fireşte, nu mai sunt tînăr,
nu sunt nici bătrîn
şi aş putea fi capabil să slujesc Coroana.
Ai avut ocazia să slujeşti această ţară.
Cea mai mare ocazie.
Ai renunţat la ea.
Din cauza manierei în care îmi era tratată soţia,
nu pentru că nu mai voiam să slujesc ţara.
În fine…
Au apărut vreo două idei
de posturi,
care ar necesita consimţămîntul guvernului şi al Coroanei.
Desigur, înainte să vin şi să te deranjez,
m-am asigurat că guvernul ar sprijini ideea
şi am fost asigurat că sprijinul există.
Sprijin pentru ce posturi?
Au apărut trei posibilităţi.
Prima ar fi un post de ambasador în Franţa.
Premierul şi secretarul de Externe nu sunt încîntaţi
de cel actual, Gladwyn Jebb.
Şi a doua variantă?
De persoană specială de legătură la Camera de Comerţ.
A treia?
De înalt comisar la Agenţia Relaţiilor din Commonwealth,
să apăr şi să promovez interesele britanice în lume.
Mi s-ar potrivi, cred,
căci primează latura practică a activităţii diplomatice,
primirea de oaspeţi.
Păi…
Sunt sigură că ai îndeplini chiar foarte bine toate cele trei roluri.
Dar, în lumina celor aflate recent despre…
Despre ce?
Despre evenimente produse cînd te aflai la Lisabona, în timpul războiului.
- De unde? - Din documente de stat.
Ce documente de stat?
Documente de stat germane…
Pe care istoricii americani, sprijiniţi de cei francezi şi britanici,
ameninţă acum să le facă publice.
Ce anume conţin aceste documente?
Scrisori. Şi telegrame.
Corespondenţă ce prezintă detaliat relaţia ta cu înaltul comandament nazist.
Ce absurditate!
Într-o telegramă, din 1940,
se spune că te gîndeai să contrazici public guvernul
şi să te declari în favoarea păcii cu Germania,
rupîndu-te astfel de tatăl meu, regele.
În alta se spune că, în schimbul sprijinului tău,
guvernul german ţi-a oferit o reşedinţă în Spania,
unde să aştepţi în linişte şi siguranţă sfîrşitul războiului,
cît compatrioţii tăi se jertfeau!
Am plecat în Bahamas, cum mi-a cerut guvernul britanic.
Da, ţi s-a cerut să pleci în Bahamas din cauza părerilor tale!
Eşti citat în aceste documente spunînd că dorinţa de pace a führerului
concordă întru totul cu punctul tău de vedere!
Eşti prea tînără ca să-ţi aminteşti.
Eu, din păcate, nu.
Hitler şi lacheii lui ne-au fost cîndva prieteni.
Ca rege, eram devotat, cu pasiune, ideii
ca Anglia şi Germania să nu mai fie niciodată duşmane,
după ororile Marelui Război.
Oamenii uită că nimic nu sugera cum se va schimba Hitler.
S-ar putea susţine că noi am fost cei care au făcut din el un monstru,
refuzînd să-i fim aliaţi.
Asta e ideea.
Oamenii adoptă poziţii,
se dau mari şi se felicită singuri pentru marea lor destoinicie.
Şi care e urmarea? Un nou război grotesc!
Alte milioane de morţi!
Cînd pentru mine conta doar pacea.
În acest spirit,
te rog să faci pace cu mine azi.
Elisabeta, britanicii sunt oameni cu judecată.
Nu vor crede niciodată aceste acuzaţii la adresa mea.
Vor respinge aceste documente drept ceea ce şi sunt,
zvonuri neîntemeiate şi propagandă germană.
E totul în regulă?
- Pot să-ţi cer o părere? - Sigur că da!
Despre ce?
Despre iertare.
Doamne! Acum ce-am mai făcut?
Nu tu.
Unchiul David.
- Cred că e timpul să fie iertat. - Eşti nebună?
- Nu poţi să-l ierţi pe omul acela! - De ce nu?
Ce a făcut ţării ăsteia…
Atunci erau alte vremuri.
Mi-a explicat totul.
Sunt sigur de asta!
Philip!
Iertarea e foarte importantă pentru mine.
Nu spun asta prea des, aşa că poate, dacă o fac acum,
o vei lua în serios.
Invită-l… pe Tommy Lascelles să-ţi facă o vizită.
Poftim?!
Şi spune-i ce măsuri vrei să propui.
- Nu merge să-l tot chem! - De ce nu?
În primul rînd, s-a pensionat.
Atunci fă-i tu o vizită, neoficială. La un vin de Xeres sau la un ceai.
Sau nişte sînge de om… Ştiu eu ce bea monstrul ăla?
Şi întreabă-l de unchiul tău.
I-a fost secretar personal cît a fost rege.
Ştie tot ce e de ştiut.
- Maiestate! - Tommy! Te deranjez foarte tare?
- Eşti în plină bătălie! - Da, doamnă.
Nu spune nimic!
Da, uniformele astea…
- E în secolul al XIX-lea? - Da.
Acela e stindardul ducelui de Wellington.
Foarte bine, doamnă!
Deci e bătălia de la Waterloo.
Salamanca.
Şi ei?
Soldaţii lui sir Edward Pakenham, Divizia a treia Infanterie.
Fermecători! Făcuţi la comandă?
I-am primit cadou.
De la bunicul domniei voastre, pe cînd îl slujeam.
- Mergem, doamnă? - Da.
Voi face propunerea ca ducele de Windsor să fie reacceptat în viaţa publică.
Şi, ca exemplul unei creştine într-o ţară creştină,
să fie iertat.
Maiestate, asta ar fi…
după părerea mea… o greşeală.
De ce?
Înainte să decideţi,
cred că ar trebui să deţineţi toate datele.
- Am citit Dosarele Marburg. - Şi eu.
Am spus "toate datele".
- Vrei să spui că mai sunt şi altele? - Da.
Ducele de Windsor a arătat clar cui îi este loial, de cum a devenit rege.
A adunat în jurul lui curteni dintr-un soi nou,
oameni precum Carl, ducele de Saxa-Coburg, nazist vestit.
I-a împărtăşit ducesei de Windsor documente secrete ale Aliaţilor
şi credem că ea împărţea patul, mă iertaţi, doamnă,
cu ambasadorul german,
herr Ribbentrop.
Guvernul a fost silit să înceteze
să mai pună în caseta lui documente secrete şi delicate.
Dar nu trebuia să ne facem griji, pentru că a urmat abdicarea.
Promisese să se retragă din viaţa publică,
însă acum ştim că n-a avut deloc intenţia asta.
Altfel, de ce au decis cei doi să-l viziteze pe Hitler în Germania?
Heil Hitler!
Führerul a etichetat călătoria lui drept vizită de stat neoficială.
Aşadar, nu e deloc surprinzător că, în aceeaşi călătorie,
acasă la herr Hess,
a fost conceput planul.
Planul de a-l repune pe ducele de Windsor pe tronul Angliei,
trădîndu-l şi detronîndu-l pe iubitul şi regretatul vostru tată,
în schimbul accesului liber al trupelor germane în toată Europa.
S-a promis chiar că trupele germane vor înăbuşi eventualele revolte coloniale.
Au avut loc vizite la şcoli de instrucţie ale SS-ului
şi la versiuni timpurii ale lagărelor de concentrare.
Bineînţeles,
ororile depline aveau să urmeze mai tîrziu.
Totuşi, a făcut aceste vizite.
Să continui, doamnă?
Cînd un avion german s-a prăbuşit în Belgia,
avînd la bord tot planul lui Hitler pentru invadarea Franţei,
ducele şi-a informat imediat prietenii nazişti
că forţele aliate au recuperat, într-adevăr, aceste informaţii nepreţuite,
astfel că Germania a avut timp să-şi modifice planurile.
După mai puţin de o lună, Parisul a căzut sub ocupaţia germană.
Dar poate cel mai rău dintre toate
a fost faptul că ducele a informat guvernul german
că hotărîrea lăuntrică a englezilor scade sub bombardamentele aeriene germane,
iar continuarea bombardamentelor,
adică a măcelăririi concetăţenilor şi foştilor săi supuşi,
citez: "ar face ca în scurt timp Marea Britanie să fie gata pentru pace."
Problemele lumii pot fi rezumate într-un cuvînt din cinci litere:
P-Ă-C-A-T.
Păcat!
Din Psalmul 58: "Cei răi sunt stricaţi încă din pîntecele mamei lor."
"Se rătăcesc de cum vin pe lume, rostind minciuni."
Dumnezeu vă cercetează pînă-n străfundul sufletului.
Dumnezeu vede cum sunteţi cu adevărat pe dinăuntru.
Pe dinafară poate că sunteţi nobili, rafinaţi, cultivaţi,
oameni ai bisericii, cu reputaţie bună în comunitate,
dar e inima voastră departe de Dumnezeu?
Am avut răgaz să mă gîndesc la cererea ta de a-ţi sluji ţara.
Eram dornică să te ajut
şi, cîntărind totul,
numărul anilor care s-au scurs
şi afecţiunea pe care ţi-o port personal
au vorbit în favoarea ei.
Dar?
Dar, luînd în calcul totul,
voi refuza.
Sunt sigură că nu trebuie să-ţi aduc aminte
că acordul încheiat după abdicare prevede
că ţi se permite să te întorci în Regatul Unit doar cu voia
şi la invitaţia suveranului.
Da…
Mă aflu în imposibilitatea de a acorda această permisiune.
Cine ţi-a picurat otrava asta în minte? Mama ta?
Nu.
Tommy Lascelles?
- Mi-am formulat singură părerea. - Dar n-ai nicio părere proprie!
De asta sunt toţi încîntaţi de tine.
Eu am fost ultimul pe tron cu păreri proprii
şi de aceea am fost alungat.
Foarte bine!
Voi pleca.
Dar vreau să te întreb ceva.
Cine a adus mai multe daune monarhiei?
Eu, cu firea mea voluntară, sau voi, cu lipsa voastră de omenie?
Toţi ne-am prefăcut orbi şi surzi la cele ce se spuneau despre tine.
Am respins totul ca pe nişte invenţii,
ca pe nişte bîrfe răutăcioase, dată fiind hotărîrea ta de a abdica.
Dar, cînd a ieşit la lumină adevărul…
Adevărul!
El desfide chiar şi învăţăturile principale ale creştinismului!
Îmi e absolut imposibil să te iert, dar întrebarea e:
cum poţi tu să te ierţi?
Cum a fost călătoria?
Domnule!
- Ce face ducesa? - Alteţă!
Domnule!
- Bună dimineaţa, domnule! - Bună dimineaţa!
- Bună dimineaţa, domnule!
- Bună dimineaţa!
Avem undă verde să facem public dosarul.
Mulţumesc, domnule.
Maiestate, reverendul Graham.
Maiestate…
Sunteţi foarte amabil că-mi oferiţi din timpul dv.
Luaţi loc, vă rog.
Dle reverend Graham…
v-am chemat azi pentru că…
aş vrea foarte mult să vă aflu părerea despre un lucru.
Doamnă…
Despre iertare.
Consideraţi că există anumite situaţii
în care omul poate fi un bun creştin
şi totuşi să nu ierte?
Învăţăturile creştine spun foarte clar că nimeni nu e mai prejos de iertare.
Murind pe cruce, însuşi Iisus i-a cerut Domnului să-i ierte ucigaşii.
Aşa e.
Dar…
Nu trebuie să uităm cuvintele Lui.
"Nu ştiu ce fac."
Acea iertare a fost condiţionată.
Adevărat, dar tot a iertat.
Dumnezeu ne iartă pe toţi. Cine suntem noi să-I respingem exemplul?
Simpli muritori!
Toţi suntem muritori, e soarta noastră, dar nu trebuie să fim muritori necreştini.
Soluţia pentru incapacitatea de a ierta:
omul cere să fie el însuşi iertat, cu smerenie şi sinceritate,
şi se roagă pentru cei pe care nu-i poate ierta.
Spui una pentru mine?
- De data asta, nu. - Hai, pune-mi o vorbă bună!
Ştim toţi că barosanul de sus te ascultă, că doar eşti capul bisericii lui.
Eşti beat!
- Sunt. Nu neg. - Dă-te jos!
Dar tovarăşii mei de băutură din seara asta sunt mult mai beţi.
- Ai vrea să ghiceşti cine? - N-aş îndrăzni.
Scumpa… scumpa…
scumpa ta mamă a fost unul!
Cum?!
Iar Tommy Lascelles, celălalt.
- Nu se poate! - Ba da!
Ştiu. Oribilă idee, dar…
am convenit toţi trei să ne ignorăm neînţelegerile istorice,
ca să sărbătorim unicul lucru bun pe care îl avem în comun.
Anume?
Pe tine.
Şi modul eroic în care l-ai dat afară azi pe neghiobul acela infam,
cu coada între picioare.
- N-a fost deloc un act eroic. - Ba absolut eroic!
Şi nici măcar o clipă
să nu începi cu chestia că e un eşec al creştinismului!
- Dar aşa e. - Ba nu e!
Ţi-ai protejat ţara
şi ai protejat reputaţia familiei tale.
În plus, ai reuşit să-l împiedici pe Satana să intre în grădina raiului.
În ochii oricui, asta e munca lui Hristos.
Aşa că ai o medalie de la Iisus.
Şi o medalie de la mine.
Ce faci?
- Nu! - Ba da.
- Nu! - Ba da, iubito!
- Hai încoace! - Nu!
Subtitrare: Retail
BluRay Re-sync: BLU DUAINE blu-duaine@outlook.com