A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
PÁRIZS 1982
Aztán itt fel…
Készen állsz?
Igen.
DAKAR-RALI
Köszönöm.
Miniszterelnök!
Amikor először hatalomra került, gyűlölte, hogy Anglia hanyatlik,
és helyre akarta hozni a dolgokat. Eltelt majdnem három év,
12%-os az infláció, hárommillióan munkanélküliek,
több nagyvárosban forrong a nép és zavargások törtek ki.
Ez így van.
De nincs olyan varázslatos rendszer,
amin elég megnyomni pár gombot, eltekerni pár fogantyút,
és minden rendben jön.
Természetesen szeretném csökkenteni a kamatlábakat…
- Miniszterelnök, jól van? - Abszolút, köszönöm.
De ehhez előbb csökkentenünk kell az inflációt,
amihez csökkenteni kell a közkiadásokat.
Szeretnék sokkal keményebb lenni,
de a parlament és az emberek nem engedik, hogy ennél gyorsabban haladjak.
Nagyon sajnálom.
Ne!
- Szörnyen amatőr dolog. - Egyáltalán nem.
Hacsak belegondolok,
hogy az első miniszterelnök, aki kiborul ezen a helyen, az pont egy nő.
Nem ez az első eset, hogy egy miniszterelnök kiborul itt.
Az évek során ez a szoba egyszerre volt iroda, társalgó,
gyóntatószék és pszichológusi rendelő.
Még papír zsebkendő is van.
Kér egy brandyt?
Whiskey-t, ha van.
Köszönöm.
A fiamról van szó, Markról.
Két gyermeke van, ugye?
Igen, ikrek.
Mark és Carol.
Huszonnyolc évesek.
És a kedvencem, Mark,
nagyon különleges gyermek.
Minden anya ilyen fiúról álmodik,
és most eltűnt.
Eltűnt?
Indult a Párizs–Dakar ralin.
A csapattársaival átszelték Franciaországot,
beléptek Algériába,
és megérkeztek a Szaharába.
- Nem tudod, hol vagyunk, ugye? - De, pontosan tudom.
Éppen…
Huszonhárom kilométerre keletre…
Nem, nyugatra Reggarnay-től.
Reggane-től.
- Eltévedtünk. - Nem tévedtünk el.
Pontosan tudom, mit csinálok.
Utoljára az egyik ellenőrzőponton látták őket egy algériai faluban,
két nappal ezelőtt.
Azóta semmi.
Mark Thatchert és csapattársait öt nappal ezelőtt látták utoljára.
Elkezdték helikopterekkel átfésülni a sivatagot, ahol eltűntek, de hatalmas…
A miniszterelnök érdekes dolgot mondott a fiáról.
A tájékozódási készségére vonatkozóan?
Azt mondta, ő a kedvenc gyermeke.
Ez érdekes lenne?
Ahogy mondta, az volt. Kertelés és gondolkodás nélkül.
Ki tenne ilyet? Nyíltan bevallani, hogy jobban szereti, ráadásul ikreknél.
- Bármelyik őszinte szülő. - Tessék?
Egy őszinte szülő bevallaná, hogy van kedvence.
- Ki a mi kedvencünk? - Az enyém vagy a tiéd?
- Különbözik? - Szerintem igen.
- Oké, előbb te. Ki a kedvenced? - Anna.
Ijesztően hamar rávágtad.
- Mert egyértelmű. - Fülöp!
- És a te kedvenced… - Nem tudom.
- Hazudsz! - Igaz! Tényleg nem tudom.
Néha lenyűgöző, mennyire híján vagy az önismeretnek.
Igazából ezt előnynek tekintem.
Mind tudjuk, ki a kedvenced.
- Tényleg? - Igen.
Melyikük?
Halljuk!
Fülöp!
Nem hagyhatsz csak így itt!
Csak figyelj!
Fülöp!
A Mark képességeire irányuló aggodalom nem új keletű.
A verseny előtt kérdezték, félti-e az anyja.
Minden anya aggódik a fiáért.
Nehezen csitítják el az anyai ösztöneiket, nem igaz?
Érzelmessé válnak.
KEDVENCEK
DÉLI-GEORGIA
FALKLAND-SZIGETEK FELSÉGTERÜLETE, ATLANTI-ÓCEÁN DÉLI RÉSZE
- 24-es jel. - 24-es jel.
800.
Tegyél oda egy ponyvát!
A FALKLAND-SZIGETEK ARGENTÍNÁHOZ TARTOZNAK
BELÉPÉS CSAK ENGEDÉLLYEL LEITH ÁLLOMÁS, ANTARKTISZI KUTATÁS
Mit művelnek?
Ez itt brit tengerentúli terület, és illegálisan kötöttek ki.
Önnek és a kollégáinak azonnal távozniuk kell,
és vegyék le az argentin zászlót!
Ti vagytok itt illegálisan!
Kérem, távolítsák el a zászlót,
és azonnal szálljanak hajóra. Gyerünk!
Azt akarja, hogy vegyük le a zászlónkat a földünkről.
Jelentenünk kell a Falkland-szigetek kormányzójának.
- Felség! - Martin!
Kérem, szervezzen találkozót a négy gyermekemmel!
- Asszonyom? - Négyszemközt, egyenként.
Hogyne. Valamilyen konkrét sorrendben?
Nem, nem hiszem.
De fontos, hogy egyikük se tudja, hogy a többieket is hívattam.
Igenis!
Martin!
A találkozók előtt kérnék egy rövid összefoglalót
az adott gyermek hobbijairól, érdeklődéséről, satöbbi.
Rendben.
Nem akarok tájékozatlannak tűnni.
Vagy ridegnek, vagy kicsit is… távolságtartónak.
Hogyne!
Biztató hír,
hogy egy Michel Bosi névre hallgató svájci versenyző,
úgy tűnik, tegnap látta Markot és a társát.
- Élve? - Igen, életben van.
Lord Carrington és a külügyminisztérium sürgősen kérték a svájci nagykövetséget,
hogy lépjenek kapcsolatba Bosival még több információ reményében, de…
De?
Nem sikerült.
Zseniális.
Azt az autóst sem találják, aki el sem veszett.
Jobb lesz, ha odamegyek.
Még egy dolog, miniszterelnök!
Van egy kis gond az Atlanti-óceán déli részén.
A Falkland-szigetek kormányzója, Rex Hunt engedélyt kért,
hogy az HMS Endurance jégtörő hajót
Port Stanley-ből a Déli-Georgia-szigethez küldhesse,
hogy elűzzenek egy csapatnyi fémhulladékkal dolgozó argentin munkást.
A jégtörő jelenleg Port Stanley-ben van,
így odaküldhetnénk vele a brit tengerészgyalogság egyik osztagát,
akik egyértelműen túlerőben lennének a határsértő munkásokkal szemben.
Lépjenek le!
Megkérdezem a külügyminisztert.
Kikísérem önöket.
Adjanak neki egy kis időt!
Nem az én hibám, hogy dugó volt.
Tudom, hogy elfoglalt. Akárcsak én.
El az utamból!
Most komolyan!
Némelyikük szörnyen szeret parancsolgatni, és túl sokat gondol magáról.
- Nem tehetek az útlezárásokról. - Drágám, örülök neked!
Anyu!
Mi ez az egész?
Szörnyen megijedtem, hogy kettesben akarsz ebédelni.
Nincs rossz híred, ugye? Megkapom az udvartartási járulékomat?
Igen, mind a húszezer fontot.
Ne így mondd!
Jó sok pénz valakinek, aki még iskolába jár.
A nagy része titkársági kiadásokra megy el.
800 font megy titkársági kiadásokra. Megnéztem.
Úgy számolom, ez így is egy kisebb vagyon.
Biztonságban van az egész, letétbe helyezve. Ne aggódj!
Mi az ebéd?
Hadd találjam ki! Posírozott lazac.
Igen.
Zseniális!
Fogadtam a testőrömmel idefelé,
hogy posírozott lazac lesz. Itt mindig az a menü.
Csoda, hogy nincsenek uszonyaink és kopoltyúnk.
Szóval diákvezető lettél.
Felügyelő. Mondtam, Gordonstounban így hívjuk.
Persze, bocsánat!
És mit sikerült megtanulnod magadról?
Tessék?
Ismered az aforizmát.
„Valódi arcunk csak életveszélyben és hatalommal a kezünkben tárul fel.”
Elszabadult a bennem élő rendőrt.
- Ne mondd ezt! - Miért?
A fegyelem fontos, és rájöttem, hogy élvezem, ha fenntarthatom.
Előző félévben kirúgattam valakit.
- Honnan? - Az iskolából. Dohányzásért.
- Téged nem kaptak majdnem rajta? - Csak majdnem.
De okos voltam, és megúsztam.
- Nem igazságtalan ez kicsit? - Ilyen az élet, anya.
Veled azért elég jól bánt az élet.
Igen.
De tartogat kihívásokat is.
Bizonyára mezei Eddie Windsorként is piszkáltak volna egy kicsit,
de Eduárd hercegként, harmadikként a trónöröklési rendben…
Ki piszkál?
Nagyjából mindenki.
Hogyan?
Nem akarod tudni.
De igen.
Rendben.
Vasfognak csúfolnak a fogszabályzó miatt.
Megtöltenek egy műanyag kanalat nyállal, és a tarkómra fröcskölik.
Pillanatragasztót kennek a székemre.
Kapok egy üveg fehérbort, és kiderül, hogy…
Micsoda?
Vizelet.
Még be is hűtötték.
Bámulatos, mennyire találékonyak.
Ne nézz így!
A krikett jól megy. Megint bekerültem az első 11-be.
És a tanulmányaid? Következő félévben érettségi. Hogy állsz?
- Láttam az eredményeidet. - Ne higgy el mindent!
- Ha segítség kell… - Ne aggódj!
Találkoztam a felvételiztetőkkel a Cambridge-ről. Elintézik.
Nem őrültek meg.
Az ő érdekük is.
A királyi család egyik tagja a Jesus College-ban?
Tömegek fognak jelentkezni, majd meglátod.
Nem túl vonzó hozzáállás.
De így van, nem?
Tengerészgyalogság, bankszektor, bármi, ami megtetszik.
Tárt karokkal várnak.
És mit vársz tőlem? Mondjak nemet?
Előnye is kell legyen annak, hogy kik vagyunk.
Cserébe azért, amit az országért teszünk.
Ma este nincsenek friss információk Mark Thatcher,
sofőrtársa, Anne-Charlotte Verney, és autójuk hollétéről.
A mai észlelésekről kiderült, hogy tévesek.
Így néz ki a terület a térképen.
És így fest egy része a valóságban.
A francia légierő gépein kívül
most már két helikopterrel,
három homokfutóval,
és egy üvegaljú repülőgéppel is keresik Markot.
Apa volt. Rendben megérkezett Algírba.
Köszönöm.
A jó hír, hogy a verseny szervezőinek segítségével
sikerült leszűkítenünk a keresést
a Szahara egy szakaszára az algériai Tamanrasset
és Mali északi részén található Tessalit között.
A rossz hír, hogy így még mindig
egy 330 ezer négyzetkilométernyi területet kell átkutatnunk.
Adna valami támpontot ehhez?
Nagyobb, mint az egész Egyesült Királyság.
Ne most!
Sajnálom. A külügyminiszter nem tágított.
- Miről van szó? - A falkland-szigeteki helyzetről.
Az HMS Endurance már Déli-Georgia felé tart,
a tengerészgyalogság harci egységével…
Igen, hogy elűzzék a fémhulladékkal dolgozó munkásokat.
Az argentin junta válaszul odaküldte a saját jégtörő hajóját
és két rakétahordó korvettet.
- Milyen indokkal? - A polgáraik védelme érdekében.
Akik törvényt szegnek a határsértéssel.
A külügyminiszter kéri, hogy támogassa a megoldási javaslatát.
- Miszerint? - Elterelné az HMS Endurance-t,
hogy elkerüljük a szerinte szükségtelen konfliktust Argentínával,
és diplomáciai úton oldjuk meg a helyzetet.
Úgy érti, ne tegyünk semmit?
Igen, és bízzunk benne, hogy minden rendben lesz.
Hogyan lehetne minden rendben, ha nem teszünk semmit?
Hogyan lehetne ennek jó vége, ha nem teszünk semmit?
Ők a mi polgáraink, távol az otthonuktól,
és az életük veszélyben van, Charles.
A mieink!
Tennünk kell valamit!
Ha megbocsát…
visszatérek a fiam ügyéhez.
Igen, miniszterelnök!
Köszönöm.
- Erre tessék! - Köszönöm.
Igen, abszolút. Kényelmesen utaztam, köszönöm.
- Nagyon köszönöm. Helló, drágám! - Helló!
Sajnos nincs sok időm.
Igen, említették.
- Mehetünk? - Igen, csak gyorsan átöltözöm.
Esőt mondanak. Biztosan szeretnéd ezt?
- Egész biztos. Jó napot, Alan! - Jó napot, asszonyom!
- Hogy van? - Jól, köszönöm.
Nagyon jól néz ki, nem? Köszönök neki.
Jó napot! Hogy vagy?
Sétálunk egyet? Igen?
Ez megfelel? Kicsit vizes.
Nem baj, jó lesz.
Hát nem mennyei?
- Ha te mondod. - Igen.
Elrejtőzve vidéken, eső, sár, lovak és kutyák,
gyerekek, magánszféra.
Irigyellek.
Nem olyan édeni, mint ahogy azt elképzeled.
Először is, nincs magánszférám. Bárhová megyek, ott vannak.
- Kik? - Az újságírók.
Fotósok, akik folyamatosan belém kötnek.
- Rohadékok. - Hát ha így beszélsz róluk…
Annyit mondtam, hogy kopjanak le. Egyszer.
Lehet ezért hibáztatni?
Mindig szörnyen gonoszak velem.
Kerülöm a feltűnést.
Nem akarok dicséretet, figyelmet vagy köszönetet.
De emberből vagyok. Egy bányaló is igényli a simogatást.
- Ismerem az érzést. - Nem könnyű.
Hőségben, mocsokban egy harmadik világbeli országban
valódi jótékonysági munkát végzek.
Megemlítenek bármelyik újságban?
Vagy megköszönik? Francokat.
Ő meg elég, ha szépen felöltözik, és rögtön mindenhol címlapra kerül,
és mindenki elájul, milyen csodálatos.
Kicsoda?
Ő.
Diana.
A másik fiatal nő a családban, igen,
akivel mostantól folyton összemérnek.
Ő bájos, én rusnya.
Ő mosolygós, én morcos.
Ő elbűvölő, én szörnyű.
És megállás nélkül a házasságomról kérdezősködnek,
és Markról.
Hogy van Mark?
Igen, pontosan így. „Hogy van Mark?” Mark jól van!
Én is jól vagyok. A gyerekek jól vannak.
Ezt örömmel hallom.
- Habár pletykálni kezdtek. - Azt hittem, nem érdekel a pletyka.
Trestrail parancsnok találkozót hívott össze.
Kicsoda?
A királyi védelmi egység vezetője.
Úgy érezte, tudnunk kell a Cross őrmestert érintő szóbeszédről,
miszerint ti ketten… bensőséges kapcsolatot ápoltok.
A pletykák fényében a Scotland Yard javasolta az áthelyezését
Croydonba, irodai munkára.
Ne…
Ne tedd ezt velem!
Nem teheted. Egyedül ő tesz boldoggá.
- Annyi mindentől lehetnél boldog. - Akkor miért nem vagyok?
Újra az leszel, ha kivárod.
Ennyi? Ez a tanácsod?
„Bírd ki, vágj hozzá jó képet, tűrj”?
Ezek általában elmúlnak, ha van türelmed kivárni.
Élveztem, hogy én voltam a családban a nehéz eset.
Tetszett, hogy kicsit megijedtek tőlem,
mert ezt tudtam irányítani.
De mostanában…
Én vagyok megrémülve.
Kezdem úgy érezni, mintha ez irányítana engem, és más lett.
Nem csak dühöt érzek, hanem valamiféle…
meggondolatlanságot…
Legszívesebben szétzúznék mindent.
Ez is el fog múlni.
Ennyi?
A beletörődés a megoldásod mindenre?
Mennem kell.
Bocsánat, nem tartalak fel. Tudom, dolgod van.
- Visszatalálsz? - Igen.
Mark Thatchert és francia csapattársát, Charlotte Verney-t
látták ma reggel az algériai légierő egyik C-130-as repülőgépéről,
pár kilométerre Mali határától.
A pilóta visszatért a mentés központjába,
és Mr. Denis Thatcher, Mark apja magához ölelte.
Mr. Thatcher felhívta a miniszterelnököt Londonban, hogy közölje a jó hírt.
Nagy örömömre szolgál, hogy megerősíthetem a csodás hírt,
miszerint a mentőakció sikeres volt.
Önök természetesen megszokták, hogy miniszterelnökként tekintenek rám.
De az elmúlt napok egyértelműen megmutatták számomra,
hogy mindenekelőtt anya vagyok.
Köszönöm, és ha most megbocsátanak…
Hogy Mark Thatcher miért választotta ezt az útvonalat, rejtély marad.
Mivel jelentősen eltért az ismert útvonaltól, talán…
Biztos elég ostobának érzi magát.
Szerintem leginkább fáradt és éhes.
A miniszterelnök megkönnyebbülhet,
hogy visszakapja a kedvenc gyermekét.
Rájöttél már, ki a tiéd?
Nyilván le akarta rövidíteni az utat a sivatagon keresztül,
de végül is ez az első ralija volt, és nem volt elég tapasztalata.
Nem aggódtam az életemért.
A többiek eléggé be voltak rezelve.
Hát persze, drágám! Hiszen franciák.
Na igen! Én nyugodt maradtam,
és nyaralásként gondoltam a sivatagban töltött időre.
- Még a könyvemet is elolvastam. - Ez remek, drágám!
- Mi ez? - A kedvenced. Tésztában sült kolbász.
Igen, azt én is látom, anya, de hol marad a mártás?
Jaj, bocsánat!
Szóval mire végül megtaláltak minket,
ledöbbentem az egész felhajtástól.
Nem tudtam, hogy híresek lettünk. Címlapra kerültünk mindenhol.
Tényleg híresek lettetek.
Én nem így fogalmaznék.
Badarság volt az egész.
„A miniszterelnök fia eltévedt a sivatagban.” Nem tévedtünk el.
Mármint én tudtam, hol vagyunk. Csak senki más nem tudta.
Ez volt a baj. Ti veszítettetek el minket.
Ötven kilométerrel letértél az útvonalról.
Carol, ez nem ilyen egyszerű. A saját útvonal a lényeg.
A sofőr nem örült, hogy hőgutával kórházba vitték.
Túldramatizálta az egészet.
Még szép. Hiszen nő.
- Így van. - Add a bort!
Zseniális!
És ahogy megtaláltak minket, apa azonnal leszidott.
Tessék? De miért?
Úgy gondoltam, lehetne kicsit hálásabb a mentőcsapatnak.
Miért?
Csak a dolgukat végezték, nem?
Miért legyen hálás? Egy egész hétig kellett várnia.
Az egész keresés és mentőakció kész vicc volt.
Mit vársz a beduinoktól?
Megbocsátotok? Töltök még.
- Nem sózod meg, drágám? - Nem, szerintem jó így.
Ismerd be, hogy elviselhetetlen!
Anya és fia. Ennyi az egész.
Hála istennek, hogy van apa és lánya is.
- Nem mész ajtót nyitni? - Miért mennék?
Úgysem engem keresnek.
Te és én, drágám, csak mellékszereplők vagyunk a műsorban.
Hozd a bort, Carol!
El se hinnétek, milyen érzés volt végre inni egyet a hotelben.
Elnézést a zavarásért, miniszterelnök!
A Buenos Airesből érkezett legfrissebb hírek szerint
a súlyos belföldi helyzet miatt félő,
hogy a katonai junta támadást indít a Falkland-szigeteken,
hiszen megéri kockáztatniuk,
mert így népszerűbbek lehetnének Argentínában.
- Várom a külügyminisztert az irodámba. - Brüsszelben van.
- A honvédelmi vezérkari főnök? - Új-Zélandon van.
Akkor a védelmi minisztert.
Az Egyesült Államokban van.
Épp támadást készülnek indítani ellenünk.
Egyszerűen nem értem, ezt miért nem érzi senki sürgős kérdésnek.
A külügyminiszter, a vezérkari főnök
és a védelmi miniszter holnap ilyenkor legyenek az irodámban!
Miniszterelnök!
A 479-es haditengerészeti helikopter alacsonyan repül be keletre,
legfeljebb 150 méterrel a londoni QNH, 1013 felett.
Hatásos belépőt akartam.
Helikopterrel érkezni szerinted nem eléggé hatásos?
Szóval szeretné, ha ott találkoznának? Ebédre?
Négy óra körül végeznek?
Egek!
Bízza rám!
Mondom, bízza rám!
András herceg, felség.
Felség!
- Anyu! - Hogy úsztad meg?
A helikoptert?
Elmondtam az igazat.
Hogy nemzeti jelentőségű ügyben hivatott
a fegyveres erők főparancsnoka.
Ez egy anya-fia ebéd. Nem épp nemzeti jelentőségű.
Te vagy a királynő, én meg a második a trónöröklési rendben.
A szellentésünk is nemzeti jelentőségű.
- Elég! - De így van!
És történetesen én is szeretnék megbeszélni veled néhány dolgot.
- Az első a címem. - Miféle cím?
Amit házasodáskor ruházol rám.
Még nem gondolkodtam rajta.
Nem tudtam, hogy házasodni akarsz.
Nem is.
Vagyis nem komolyan.
Habár a legújabb hölgy nem semmi.
- A fiatal, pajzán amerikai színésznő. - Igen!
Nem tudom, melyik rész szomorít el jobban.
Ne higgy nekik!
Nem tehetek mást, mivel nem hoztad el bemutatni,
az életművét pedig nem ismerem.
Tényleg? Nem láttad a The Awakening of Emilyt?
Nem. Kellett volna?
Szerintem nem tetszene. Nem azért, mert erotikus!
- András! - Egyáltalán nem az.
Az 1920-as években játszódik,
és egy befolyásolható, érett 17 éves lányról, Kooról szól.
Tizenhét? Nem akarok többet tudni.
Ne légy ilyen prűd!
A történet szerint hazatér egy svájci leányiskolából
az édesanyja kúriájába az angol vidéken.
- Tudtad, hogy Wiltonnál vették fel? - Herbertéknél?
- Igen. Ott forgatták. - Gyönyörű ház.
Nagyapád oda járt vadászni.
Szóval ott találkozik néhány ferde hajlamú, perverz idős ragadozóval,
akik elcsábítják a sebezhető, gyámoltalan Emilyt,
és látjuk, ahogy bevezetik az érzéki gyönyörökbe.
Igazad van, cseppet sem erotikus. Egyáltalán törvényes volt?
Kit érdekel?
Lehet, hogy megdöbbent, de engem érdekel.
A fő, hogy ez művészet,
és így abszolút helyénvaló egy jövőbeli hercegnének…
York.
- York? - Igen, York. Most jutott eszembe.
Ez a hercegség jellemzően a második szülötté,
és sok katonai kötődése van.
- Mint a „vén yorki herceg” mondókában? - Pontosan.
Az előző két yorki hercegből király lett, nem igaz?
Igen, a bátyjuk váratlan halála vagy lemondása miatt.
Esetedben Károly halála nem elég, a leendő fiait is meg kell ölnöd.
York hercegétől nem lenne idegen. III. Richárd.
Igen! Okos vagy.
Isteni ez a lazac.
Ugye?
Ami a katonai kötődéseket illeti,
beszélni akartam még valamiről.
Ha egy frontvonali egység tagja vagy, mint én,
árgus szemmel követed a történéseket.
És azt mondják, a falklandi dolog nem fog ennyiben maradni.
Nos… sosem kérnélek arra, hogy avass be, miről beszéltek
négyszemközt a miniszterelnökeiddel…
Nem is tenném.
Tudnod kell, hogy ha súlyosbodik a helyzet,
mindenképp odamegyek.
Biztosíts róla, hogy a Korona nem állna a katonai szolgálatom útjába!
Eszembe se jutna.
Remek!
Sosem bújunk ki a katonai szolgálat alól. Nem különbözünk másoktól.
Folyton ezt mondom mindenkinek.
Asszonyom, a walesi herceg titkára hívott,
és érdeklődött, hogy a holnapi londoni találkozó helyett
nem látogatná-e meg az új házában, Highgrove-ban.
Időben beleférne?
Igen. Ha kell, estére visszaérhet Londonba.
- Rendben. Miért is ne? - Asszonyom!
Köszönöm.
Drámaian megnőtt a tengerészeti rádióforgalom.
A GCHQ emellett szokatlan repülési aktivitást észlelt.
Úgy tűnik, egy nagy argentin hadtest a Falkland-szigetek felé tart,
és nem gondolhatunk másra, minthogy meg akarják szállni.
Akkor meg kell védenünk őket, minden erőnkkel.
Kötelességemnek érzem megemlíteni,
hogy a diplomáciai utak még nyitva állnak.
Elnézést, a diplomácia ideje lejárt,
amint kitűzték az argentin zászlót brit területen.
Egyetértek.
48 órán belül összeállhat a szigeteket védő egység.
Ez abszurd.
- Miért? - 13 000 kilométerre van.
Hadihajóval három hét lenne az út. Addigra Argentína elfoglalná a szigeteket.
Akkor visszavesszük tőlük.
Lehetetlen.
Tényleg lehetetlen, admirális?
Ön szerint sikerülhet?
Igen, miniszterelnök.
Akkor ezt kell tennünk.
De már csak a költségek is… Odaküldeni harmincezer katonát
a dél-atlanti térségbe gazdasági válságban,
amikor a termelés alacsony, a munkanélküliség meg az egekben…
Figyelembe kell vennünk a közvéleményt!
Ez a kormány…
Ez az államapparátus jelenleg…
Folytassa, Geoffrey!
Mondja ki!
Nem szeretik. Népszerűtlen.
Nem élünk túl egy felesleges és megfizethetetlen háborút.
Én pedig úgy vélem, nem éljük túl, ha nem szállunk hadba.
Admirális, csatlakozna hozzám a fenti lakásban,
hogy megbeszéljük a részleteket? Fél óra múlva.
- Hívja a vezérkari főnököket is! - Hogyne.
Jó, hogy itt vagy.
Segítened kell!
Vacsorát kell főznünk a vezérkari főnököknek.
Beszélni akarok veled.
Drágám, ne most!
- Miért egyértelműen Mark a kedvenced? - Tessék?
Iker gyerekeid vannak, és nyilvánvaló, hogy jobban szereted az egyiket.
Carol, ez nem igaz.
Vitathatatlanul és fájdalmasan igaz.
Azt akarom mondani, hogy csak mert problémás volt a kapcsolatod anyukáddal…
Drágám, erre nincs időm.
…nem hagyhatod, hogy ez befolyásolja a kapcsolatodat minden nővel.
Főleg a saját lányoddal.
Drágám, tudsz időzíteni.
Elfoglalt vagyok. Pár perc múlva jönnek a vezérkari főnökök.
Akkor kérek egyet a pár percből!
Semmibe veszel.
Átnézel rajtam.
Kivételezel Markkal.
Mert erősebb.
Ahogy apám is erősebb volt.
Igen. Igazad van.
Nem jöttem ki jól anyámmal,
de ennek semmi köze nem volt a neméhez.
A gyengesége miatt volt.
Nem bírtam elviselni…
hogy megelégedett azzal, hogy csak egy háziasszony legyen.
Mert a férje úgy kezelte.
Ez nem igaz!
A nagyapád, az apám csodálatosan bánt a nőkkel.
Csodálatosan!
Bátorított, tanított engem.
Ő tett azzá, aki vagyok.
Elhatározta, hogy határtalan ambíciót nevel belém.
És megpróbálta a nagyanyáddal is.
De nem tehetünk sokat,
ha az adott személy se képes sokra.
A fregattjainkra Sea Wolf rakétákat szereltünk,
egy teljes rohambrigád lesz rajta,
és egy kétéltű jármű.
Köszönöm, drágám!
Szabad?
Szóljon, ha elég!
Szép szelet.
Nyugodtan szedjenek a borsó-répa köretből!
Tökéletes. Hozzávenne még egy salátát,
és egy pohár gyümölcslevet?
Tudom, hogy nem érzed jól magad, de ne feledd, ő nem csak az anyósod.
A királynőd is!
Diana!
Mesélj nekünk egy hercegnőről szóló tündérmesét! Kérlek!
Rendben.
Elmondok egy mesét. Igazából…
Komolyan mondom, szánalmas.
…ha Gabriel hajlandó játszani nekem,
Cicó pedig gondolkodni.
Rendben. Mire gondoljak?
Gondolj egy gyönyörű vízi hercegnőre,
aki apró, ezüst koronát visel.
Ó, igen!
- Köszönöm. - Anyu!
Csodálatos hely!
- Örülök, hogy eljöttél. - Egyedül leszel?
Igen. Diana ágyban van. Attól tartok, nem viseli valami könnyen.
Szegényke! Nekem szerencsém volt. A terhesség nem viselt meg.
Igen, de ti nagyon mások vagytok.
- Kezdjük kint? - Rendben. Köszönöm.
Hány embered van itt?
Talán soknak tűnik,
de gyakorlatilag nulláról kezdjük.
Azt hiszem, pont ez vonzott benne. Tabula rasa. Tiszta lap.
Tudom, mit jelent a tabula rasa.
Egek, hallgasd csak!
Se rovarok. Se madárdal.
Szörnyű!
Rettenetes, morbid csend.
A rovaroknak nincs hova bújniuk, ezért ide egy szabad kertet terveztem,
ide egy zárt kertet,
oda egy konyhakertet,
amoda pedig egy napórás kertet.
Ha egy ekkora projektbe vág bele az ember, fontos, hogy világos legyen a cél.
Egyetlen központi gondolat vezérelje az egészet.
És mi a tiéd?
Hogy végül a ház, a birtok és a kert
tükrözze, hogy ki vagyok valójában, mi mozgat engem.
Szóval a központi gondolat te vagy.
Mindent természetesen oldunk meg. Vegyszerek és növényvédők nélkül.
Nem lesznek egyenes vonalak,
semmi csinosítgatás vagy túlzott rendezettség.
Lesz benne valamiféle vad különcség.
Ez lennél te?
Bárki, akiben van valami érdekes, nem?
Ki akar szabálykövető és hétköznapi lenni?
Nem utálod, amikor a kertészek erőltetik az egyenes vonalakat?
A természet irtózik az egyenes vonalaktól.
Mintha az a medence egyenes vonalakból állna.
Igen, de az egy medence.
Ott egy teniszpálya lesz? Az sem tűnik épp természetesnek.
- Anya! - Bocsánat. Csodálatos.
Örülök, hogy tetszik.
Itt tényleg boldog lehetnék.
Kihozott belőlem valamit.
Az én saját kis Shangri-Lám vagy Xanadum.
„S itt tömjénfa nyílt, illat volt a lomb,
tündöklő kertek és kanyar patak.
Ott sötét erdők, vének, mint a domb,
öleltek napos pázsitfoltokat.”
A lilaakácod jól néz ki.
Már virágzik. Ha szeretnénk ebédelni, lássunk neki!
- Hatra vissza kell érnem Londonba. - Hogyne!
Igazság szerint nem tudom, mi baja van.
Vidéken nőtt fel. Azt hittem, imádni fogja ezt.
Megkértem, hogy felügyelje a lakberendezést.
Ez pár hétre lekötötte.
Aztán megint visszahúzódó lett.
Bezárkózik a szobájába, és egész nap a televíziót nézi.
Semmi sem mozgatja meg intellektuálisan.
Próbáltam Shakespeare-ről és a költészetről tanítani,
szélesíteni a látókörét.
Csodás vendégeink voltak.
Laurens van der Post, Eric Anderson, az Eton igazgatója.
Semmi sem érdekli. Folyton arról beszél, hogy hiányzik neki London.
Talán a várost szereti.
Talán ez itt nem az ő világa.
Meglepett, hogy Gloucestershire-t választottad.
Kényelmes volt. Közel van a légierő repülőtere,
közel van Cornwallhoz, és Anna is csak egy lépésre van.
Nem csak Anna.
Tizenöt perc autóval, úgy tudom.
Camillával manapság csak vadászunk együtt. Ennyi.
És telefonon beszélünk.
- Milyen gyakran? - Amilyen gyakran szükséges.
Gyakrabban, ha fel kell vidítania.
Ha fel kell vidítania?
Most vetted meg álmaid házát,
a Xanadudat, amit te és egy seregnyi talpnyaló
a lelked élő megtestesülésévé alakítotok.
A fiatal, szép feleségedet kínozza a terhesség,
bezárkózott egy szobába az emeleten, és nem hajlandó kijönni.
Tudod, hogy utálok beavatkozni.
Nem dirigálhatok egy felnőtt férfinak.
De a helyedben kevesebbet aggódnék a saját boldogságom miatt,
és kicsit jobban figyelnék a jövőbeli gyermekem anyjának jóllétére.
- Szervusz! - Szervusztok!
Megkaptuk az üzenetet. SOS. Sürgős. Mindent eldobtunk.
Mi a baj, drágám?
Italt!
Ez kérdés vagy parancs?
Inkább segélykiáltás, azt hiszem.
Máris adom!
Nekem hagytad nyitva?
Nem azért, amire gondolsz.
Reméltem, hogy beszélhetünk.
A gyerekeink.
Dűlőre jutottál végül,
most, hogy megvoltak a bizalmas, négyszemközti kis ebédek?
Megtudtad?
Mind felhívtak, teljesen összezavarodva, hogy vajon mégis mire készülsz.
Arra jutottam, hogy a mi gyerekeink vannak elveszve,
nem a miniszterelnöké.
A saját sivatagukban.
Anna nincs elveszve.
Csak a házassága.
Rendben. Eduárd nincs elveszve.
Nem értek egyet. Teljesen elveszettnek tűnik,
piszkálják és bosszúszomjas.
Beismerem, hogy Károly el van veszve,
de ő mindig is el volt.
Ami Andrást illeti…
A kedvencedet?
Megdöbbentem.
Ha nem változik meg…
mit mond ez rólunk, mint szülőkről?
Beszéltem erről anyával.
Az orákulum.
Mit mondott?
Hogy nem szabad magamat okolnom. Egy egész nemzet anyja vagyok.
Igaza van.
Én akartam Andrást és Eduárdot. Te nem akartál többet.
Akartam még kettőt, hogy bebizonyítsam, képes vagyok rá,
és jóvátenni a kudarcaimat.
Főleg Károllyal.
Te férfi vagy, nem értheted.
De én emlékszem, hogy sosem akartam a dadusokra hagyni.
Micsodát?
A fürdetést.
De amikor eljött az idő…
egy székben ültem a háttérben.
Mert nem tudtam, hogy kell…
Mit hogy kell?
Kézbe venni, megérinteni.
Nézz rám!
Elég ebből a badarságból!
Tökéletesen jó anya vagy.
És a gyerekek már felnőttek.
A saját felelősségük helyrerakni magukat.
- Ha ez valaha is megtörténik. - Meg fog.
Idővel.
És…
addig is a te dolgod…
Kitartani, életben maradni, lélegezni.
Pontosan.
Mindannyiunk érdekében.
Pihenj egy kicsit!
Ma reggel pontban 10:15-kor
a HMS Invincible, a rendkívüli flotta zászlóshajója
elindult a portsmouthi kikötőből, és elkezdte szelni a sima habokat.
Megkezdődött a művelet, és egész Anglia a harci egység mögött áll.
A haditengerészeti bázison egész éjjel készülődtek.
A Pompey-nek becézett várost elözönlötték a legénység szerettei.
Végül a hajó eltávolodott, és beleveszett a Solent homályába.
Fél órával később a Hermes, egy régebbi típusú hajó indult útnak,
habár fenyegetőbbnek tűnhet a jól látható fegyverzetével.
Az emberek elbúcsúztak.
Egy kisfiú tisztelgett.
„Jó utat!”, kiáltották.
Aztán halkabban hozzátették: „Térjetek vissza épségben!”
A feliratot fordította: Kiss Orsolya