PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Poslední reportáž z Londýna je na téma „Je tu ještě bezpečno?“
Obrovské pozdvižení vyvolal muž, který se dostavil
na neplánovanou noční audienci do ložnice královny Alžběty.
Muž se pořezal o rozbité okno a zanechal na posteli krvavé skvrny.
Včerejší nezvaný host dokázal obejít důmyslná elektronická zabezpečení,
palácovou stráž i policii.
Muž byl identifikován jako 30letý Michael Fagan.
Z vyšetřování vyplývá,
že se na 20hektarový pozemek dostal poté, co v noci přelezl plot.
Pak údajně vyšplhal po okapové rouře a oknem vnikl dovnitř.
…a zamířil do královniny soukromé ložnice v prvním poschodí.
Celých deset minut seděl dva metry od královny a povídal si s ní.
Pak ji požádal o cigaretu.
Podle jeho matky mluvil o nějaké přítelkyni Alžbětě
z centrálního Londýna.
Celá Británie je šokována,
Scotland Yard vyslýchá královskou ochranku.
Premiérka Thatcherová se rychle vrací do Dolní sněmovny,
aby stihla projev ministra vnitra.
Sněmovna vyjadřuje obdiv nad tím,
s jakým klidem Její Veličenstvo v dané situaci zareagovalo.
Navzdory bezprecedentnímu ohrožení, jež pro ni vetřelec představoval,
zůstala královna ledově klidná a nadále plnila své povinnosti.
Naši komentátoři si po incidentu kladou dvě otázky:
Jak se vůbec dostal dovnitř? A o čem spolu mluvili?
MICHAEL FAGAN
Premiérka Thatcherová tvrdí, že vláda má ucelený politický plán
na mnoho let dopředu a že hodlá dokončit transformaci země.
Já říkám, že nezáleží na tom, z jakého prostředí pocházíte,
protože když ukážete, že jste pro ekonomiku přínosem,
že máte čím přispět,
že můžete zvýšit vlastní prosperitu a prospět tak ostatním…
Jdi do hajzlu!
…podnikaví lidé, kteří vytvoří pracovní místa, úspěšní lidé,
lidé, kteří projeví odhodlání se prosadit.
Premiérčiným hlavním cílem je postavit zemi znovu na nohy…
Následuje doprava a další zprávy.
- Čau. Máš se? - Čau.
Dobré ráno.
Dnešní potopení argentinského křižníku General Belgrano
a první odhady počtu obětí, sahající k číslu 1 000,
vzbudily vlnu nevole mezi našimi mezinárodními podporovateli.
- Další. - Další, prosím.
- Zase já. - Jméno.
Michael Fagan.
Nějaká práce za poslední dva týdny?
Chodím sem každých čtrnáct dní a pokaždý se ptáte na to samý.
Nějaká práce za poslední dva týdny?
Předsedal jsem olympijskému výboru,
pak jsem byl pár dní generální tajemník OSN.
Další.
- Nějaká práce za poslední dva týdny? -Co mám podle vás žrát? Vzduch?
- Jasný, opatruj se. - Tak zatím.
Bille!
Čau, kámo. Jak se vede?
- Dobře. A tobě? - Ujde to.
Máš ještě toho kámoše, toho…
No, toho, co platí na ruku.
Jo. Sháníš práci?
Beru úplně cokoliv.
Čí jsou tyhle štětky?
- Všech. Klidně si je vem. - Tady je!
Pojďme na to. Čím dřív to zvládneme, tím dřív jsme v hospodě.
Na zdraví.
Dvacet osm, béžová…
Barva mýho života.
Dám si sklenku bílého vína.
- Ahojte! - Ahoj, jak se máš?
Co si dáte?
Co se děje?
Je tu Michael.
Kde?
Ty zůstaň tady.
Co to děláš? Řekla jsem, ať sem nechodíš.
- Chci s tebou mluvit ohledně bytu. - Dnes ne.
Jak se mají děti?
Dobře. A teď běž.
Kdo je ten debil?
- Kroť se. - Kdo je to?
Někdo, kdo vydělává a stará se o tvý děti.
- Jdi už. - Je to kretén.
Seš kretén!
- Nezačínej. - Chceš přes hubu?
- Možná jo! - Jo?
Nestojíš mi za to.
Nebo na to nemáš koule!
Ne… Drž hubu!
Že nemám koule? Já mám koule.
Něco ti povím. Mý koule zná nejlíp ona.
Tak to by stačilo!
Tak dělej, kurva!
- Vraž mi jednu! - Pojď si pro ni!
Pojď, ty hajzle!
Počkej! Michaele, jdi už!
Kdo se stará o tvý podělaný děcka?
- Ty kreténe! - Nech toho!
Pojď si bouchnout!
Paní premiérko.
S velkou radostí vám musím oznámit,
že po znovuobsazení Jižní Georgie, k němuž došlo minulý týden,
se aktivita našich bojových sil vystupňovala.
Náš bombardér Vulcan podnikl spolu s doprovodnými letouny
úspěšný nálet v blízkosti hlavního města.
Nějaké oběti?
Žádné.
Nepřátelské síly se sice pokusily o protiútok,
nicméně jedna argentinská Canberra a jeden Mirage
byly našimi Harriery úspěšně sestřeleny.
Myslím, že můžeme s jistotou říct,
že se karta obrátila
a že máme znovudobytí Falklandských ostrovů na dosah ruky.
Dnes u mě byla premiérka.
- Vyvěsila jsi fangle? - Proč bych to dělala?
S tím útokem nikdo nesouhlasil, věřila v něj jen ona.
Teď je vítězství na dohled.
Její vítězství.
Konečně dělá něco, na co jsme dlouhá léta čekali.
A to je?
Po všech těch neschopných vůdcích a mizerném hospodaření
vede zemi pevnou rukou.
Znovu otevřela téma zabezpečení paláce,
- což mě rozzuřilo. - Proč?
Chceš, abychom měli ještě vyšší zdi? Aby lidé při audienci stáli ještě dál?
Se zástupci veřejnosti se setkávám ráda, hodně se od nich naučím.
Vzpomeň si na lekci lorda Altrinchama.
Před 25 lety nás vybízeli, abychom byli transparentnější.
Přístupnější. Abychom otevřeli brány.
Nechci je teď zase zavírat.
Tak, navléknout rukavice.
K dnešnímu setkání jsme přizvali několik vhodných zástupců veřejnosti.
Ale bez otázek, žádné vybavování.
- Ne, madam. - Fajn, pojďme si to odbýt.
Pan a paní Barrowcloughovi, madam.
- Zdravím vás. - Vaše Veličenstvo.
- Co děláte? - Bezpečáka.
- Snad u nás nebudete muset zasahovat. - To jistě ne.
Ve čtvrtek u vás?
Paní Wallaceová, viceprezidentka Ženského institutu…
- Zdravím vás. Ještě stíháte péct dorty? - Ach ano!
Vychovávala mě viktoriánská babička.
Učili nás, že musíme tvrdě pracovat.
Učili vás na sobě pracovat a na nikoho jiného nespoléhat.
Další.
Učili vás, že čistota je půl zdraví.
- Zase já. - Jméno.
Bond. James Bond.
Nějaká práce za poslední dva týdny?
Mezinárodní tajný agent.
Rozvědka. Kontrarozvědka. Vraždy.
Blbče.
Taky mám otázku. Kdo je váš šéf?
Chci podat stížnost.
Jestli vám to přijde nespravedlivé, obraťte se na svého poslance
a ten vás nasměruje na ombudsmana.
Víte, že blbá jste tu vy?
PŘEPÁŽKA UZAVŘENA
Další!
Jedním z důsledků vašeho postupného oživování národního hospodářství
je vysoká a stále rostoucí nezaměstnanost.
Ale to ne… Mohu to vyjádřit jinak?
Představte si sestru, která pečuje o pacienta.
Jaká sestra je lepší?
Ta, která ho dusí svým soucitným: „To nic. No tak, jen klid.
Jen ležte, všechno jídlo vám přinesu.
Podám vám noviny. Tak, hezky ležte.
Postarám se o vás.“
Nebo ta, která říká: „No tak, vzchopte se.
Včera vás sice operovali, ale teď už vztyk a udělejte pár kroků.
To je ono, zlato. To je ono.
Teď zpátky, zítra to zkusíme znovu.“
Která z nich je podle vás lepší?
Vím, která se podobá vám, paní Thatcherová!
RICHARD HASTINGS, POSLANEC
Co byste potřeboval,
pane Fagane?
Chci si s někým promluvit o systému.
O jakém systému?
O našem. O Británii.
Co vás na našem systému trápí?
Je nespravedlivý a ponižující.
Tady čtu, že jste momentálně bez práce. Co normálně děláte?
Jsem malíř pokojů, ale v poslední době není moc kšeftů.
Možná proto, že místo investování do nových domů,
který bych pak mohl vymalovat,
dává ta zpropadená ženská všechny prachy na úplně zbytečnou válku.
Já osobně tu válku podporuji.
Víte vůbec, kolik to celý stojí?
Naprosto přesně. Vláda tu částku zveřejnila.
Proč utrácíte přes tři miliardy liber za válku proti úplně cizím lidem,
místo abyste se starali o ty vlastní?
Protože invaze na Falklandské ostrovy byl nezákonný akt cizí mocnosti,
protože generál Galtieri je zločinec a fašista
a protože Falklanďané jsou britští občané žijící na britském území.
Ale děkuji vám za vaše postřehy. Poznačím si je.
- Nepoznačíte. - Poznačím.
Nepoznačíte.
Poznačeno, pane Fagane.
Vážně vám tu musí viset její fotka?
Připadám si jako v Turecku nebo v Iráku.
Je to moje šéfová.
Já jsem váš šéf. Jsem volič.
- Volil jste mě? - To si děláte srandu!
Promiňte, ale vás za svého šéfa nepovažuji.
Margaret Thatcherová je lídr Konzervativní strany a já jsem její člen,
proto je moje šéfová ona.
Líbí se vám?
- Co? - Máte necudný představy? Určitě jo.
Obávám se, že náš čas vypršel.
Já jsem neskončil.
Pokud chcete stále vyjádřit svůj nesouhlas,
využijte k tomu volební urnu nebo vyjděte do ulic.
Na to máte v civilizované demokracii právo.
A za kým mám jít, když si chci promluvit o ní?
Za vůdcem opozice.
Ten ji může dvakrát týdně interpelovat v Dolní sněmovně.
A když neuspějete, tak za královnou.
K té chodí každé úterý na soukromé audience.
Klidně si za ní skočte do Buckinghamského paláce.
Stráže!
Vlevo v bok, pochodem vchod!
Levá, pravá…
Její Veličenstvo královna salutuje.
Toto je důležitý moment každoroční narozeninové přehlídky.
Elitní dvorní divize pochodují se svými prapory
a diváci u televizorů, stejně jako ti, co se přehlídky přímo účastní,
se spojují v jeden národ na oslavu této radostné události.
Nemusím vám snad vysvětlovat, že s ministry intenzivně usilujeme…
Číslo 72.
Přepážka 2.
Žádost o jednorázový příspěvek na opravy v domácnosti?
- Jo. - Povíte mi k tomu něco bližšího?
Tak jo, opustila mě manželka.
Ano.
Byl jsem žádat na sociálce, že bych se chtěl vídat s dětma.
Ano.
A když viděli můj byt, řekli, že potřebuje opravit.
Zatéká tam. Chci to dát do kupy.
Nejste hlavní nájemník.
To je moje žena, ale ta odešla. Teď jsem vám to vysvětloval.
Musel byste být hlavní nájemník, abychom to vůbec mohli začít posuzovat.
Co bytové sdružení?
Ti mě poslali za vámi.
Hele, jestli se to nevyřeší, nebudu moct vídat svý děti.
Musíte to nejdřív vyřešit na tom byťáku.
…umořili velkou část zahraničního dluhu předchozích vlád.
Hej!
Honem! Je tu nějaký chlap.
- Vetřelec. - Cože?
Je u královniny ložnice.
- Rychle! Pospěšte si! - Rozsviťte.
Dobře.
- Tady ho viděla? - Na druhé straně.
Rozdělte se!
Zkontrolujte ložnici. Koukněte pod postel a na okna.
- Mohl sem vlézt oknem. - V koupelně nic není.
- V ložnici taky ne. - Ještě šatnu, rychle!
- Žádné stopy. - Šatna čistá.
Vše nasvědčuje tomu, že ten muž, tedy myslíme si, že to byl muž,
přelezl plot poblíž Brány ambasadorů, vyšplhal po okapové rouře
a oknem vnikl do kanceláře majordoma.
Odtud pak do Východní galerie, Křížové galerie
a přes Obrazovou galerii do pokoje s dary,
kde vypil láhev vína.
Cože?
Ryzlink vlašský z Johannisbergu.
Hodnota šest liber.
Také rozbil malovanou vázu.
Dárek od prezidenta Guyany.
Tu si pamatuju.
Taková prťavá, ošklivá, růžová věc
s modrými červy.
To nebyli červi, ale tři hlavní řeky Guyany.
Essequibo, Berbice a Demerara.
A s takovou divnou kachnou.
- Národní pták, hoacin chocholatý. - Jasně.
Proč ho nikdo nezastavil?
Pro to nemáme vysvětlení.
Možná se mu podařilo proklouznout díky tomu načasování,
kolem deváté večerní.
Navíc to vypadá,
že nefungovaly některé poplašné systémy
a že někdo zapomněl zabezpečit okno ve druhém poschodí.
Víme, co chtěl?
Neznáme motiv ani záměr, pane.
Můžeme jen děkovat Bohu, že královna byla zrovna tady ve Windsoru.
Každopádně až se o tom dozví Downing Street,
nařídí dle mého názoru důkladnou bezpečnostní prověrku.
Chcete tím říct, že to ještě neví?
Zatím ne, madam.
Celou záležitost řeší první okrsek metropolitní policie,
ale brzy bude postoupena Ministerstvu vnitra.
A musí o tom vědět?
Nutné to není.
Když pomineme tu krádež vína a rozbitou guyanskou vázu.
Můžeme to tedy považovat za uzavřené?
Bojím se, že na to Downing Street zareaguje přehnaně,
a že tu všude budou alarmy, kamery a policisté.
Už teď jsme tu jako ve vězení.
Ano, madam.
- Same, pojď sem. - Tak běž.
Hop.
- Tak. - Co jsem ti říkal?
Opovaž se to udělat znovu.
Ne tak vysoko.
Hodná holka.
Chris!
- Vem děti. Běžte s mámou. - Je moje dcera.
- Hej. - Co děláš?
Dereku, přestaň!
Před vlastníma dětma?
Děsíte je. Proč to děláš, Michaele?
Tak co, stačilo ti to?
Proboha živýho!
Vždyť jste na hřišti!
Padej domů, Mikeu!
To nic. Už je to dobrý.
Jsi na sebe pyšný? Nech nás být! My tě nepotřebujeme!
Tři libry za karton.
Mám ambasády, bensonky…
Dej mi dvoje bensonky.
Co máš, kámo?
Vzhledem k incidentu, k němuž došlo minulý čtvrtek kolem 15:00,
bylo rozhodnuto,
že vaše děti zůstanou ve výhradní péči matky.
Dále pak
bylo shledáno v nejlepším zájmu vašich dětí,
abyste se s nimi již nadále nestýkal.
Rozumíte?
Naši vojáci postoupili včera v noci až na předměstí Port Stanley
a donutili početnou argentinskou armádu složit zbraně.
Argentinci teď údajně vyvěšují bílé vlajky kapitulace.
Nyní, když je britské vítězství téměř jisté,
přijíždí královna do Buckinghamského paláce
na pravidelnou audienci s premiérkou.
Mluvčí paláce oznámil, že Její Veličenstvo bylo…
Britové nikdy, nikdy, nikdy nebudou otroky.
Vládni, Británie!
Británie, vládni vlnám!
Britové nikdy, nikdy, nikdy nebudou otroky.
- Maggie, Maggie, Maggie! - Hej, hej, hej!
Když jsme začínali,
čelili jsme námitkám váhavců a zbabělců,
lidem, kteří nevěřili,
že bychom mohli ještě někdy dělat to, co v minulosti. Mýlili se.
- Ještě něco, madam? - Ne, děkuji.
Británie našla své ztracené sebevědomí
a my se nebudeme ohlížet zpět.
Paní Thatcherová dnes v dobré náladě oznámila poslancům parlamentu,
že budoucnost Falklandských ostrovů spočívá v rukou Británie.
„Britská nadřazenost byla obnovena,“
řekla a poté připojila varování: „Oznamte všem národům,
že veškerá výsostná území Velké Británie budou pečlivě a horlivě střežena.“
Její slova sklidila obrovský aplaus.
Podle posledních průzkumů veřejného mínění
popularita premiérky Thatcherové závratně roste.
- Dobré ráno. - Dal sis načas.
Něco k nahlášení?
Ne, klidná noc.
Noční šichta, co?
Uvidíme se zítra.
Dobré ráno, Bobo.
Co tu děláte? Ještě je brzy.
No když jinak nedáte.
- Kdo jste? - Jmenuju se Michael.
- Jděte pryč! - Nemusíte se mě bát, slibuju.
Venku je ozbrojený policista.
Není.
Haló?
- Co chcete? Jestli peníze… - Nechci peníze. Nechci nic.
Chci s vámi jen mluvit, to je všechno.
Chci vám říct, co se v týhle zemi děje.
Buď to totiž nevíte, nebo je vám to fuk.
Jistěže není.
Na této zemi mi moc záleží.
- To je ale hloupá… - Nedělejte to.
- Nesahejte na mě! Pomoc! - Přestaňte!
Prostě… mi věnujte trochu času.
Něco si tu vyřeším, řeknu, co potřebuju, a půjdu.
- Cigaretu náhodou nemáte? - Ne. Hnusný zlozvyk.
Já vím.
Prostě mě napadlo, že by vám prospělo potkat někoho normálního.
Někoho, kdo by vám řekl, jak se věci mají.
- S normálními lidmi se stýkám běžně. - Nestýkáte.
Všichni se před váma přetvařujou.
Podlézají vám. To není normální.
- A toto je normální? - Mohlo by, kdybych se uklidnil.
Krvácíte.
Vážně? Nejspíš jsem se pořezal.
Kde se tu můžu…
V koupelně. Tamhle ty dveře.
Nejbohatší ženská na světě, a nemá elektrickej!
- Co? - Zubní kartáček.
A to je přesně ono. Máte to tu víc nóbl, než jsem čekal, a přitom zchátralý.
Zchátralý?
Jo. Chodby a salony?
Příšerný.
Oprýskaný zdi, roztrhaný tapety, fleky.
- Malíř. Všímám si. - To je vaše práce?
Malíř-natěrač.
Najměte si mě.
Bude to chtít i sklenáře.
Tentokrát jsem rozbil okno.
To minule jste byl taky vy?
- Jo. - Zbláznil jste se?
- Je to soukromý majetek. - Je státní.
- I tak je to vniknutí. - Což není zločin.
Když nic neukradnu.
Minule jste ukradl láhev vína.
To bylo na kuráž, abych s váma dokázal mluvit.
Všechno ostatní už jsem totiž zkusil.
Psal jsem dopisy.
Mluvil jsem se svým poslancem. Všechno marný.
Demokracie je iluze. Tak jsem přišel za váma.
Za hlavou státu.
Jste má poslední možnost. Vy něco zmůžete.
Co chcete, abych udělala?
Zachránila nás před ní.
- Před kým? - Před Thatcherovou.
Ničí naši zemi.
Máme přes tři miliony nezaměstnaných.
To je nejvíc od hospodářský krize. Vám to nevadí?
Vadí mi to velmi.
Ale já sama s tím nic nesvedu.
Kdybyste sloužil tak dlouho jako já,
velmi rychle byste zjistil, jak je osud země vrtkavý.
Nezaměstnanost, recese, krize, válka.
Všechny tyto věci se napraví samy.
Země se oklepe. Lidé také.
- Protože prostě musí. - To jsem si taky myslel.
Že se oklepu.
Ale neoklepal.
Nejdřív jsem ztratil práci, pak i sebevědomí.
Nakonec…
se z očí mý ženy vytratila láska.
To si pak začnete říkat, kam se to všechno podělo.
Nejenom to sebevědomí nebo štěstí, ale…
Začali mi tvrdit, že mám psychický problémy.
Nemám. Jsem jen chudej.
Stát vám přece může pomoct.
Jakej stát?
Stát je mrtvej.
Ona ho rozložila.
Tak jako další věci, díky kterým tenhle stát vzkvétal.
Smysl pro komunitu, pocit odpovědnosti vůči druhým.
Laskavost.
To všechno se vytrácí.
Myslím, že přeháníte.
Lidé jsou k sobě pořád laskaví
a pořád platí státu daně.
Který ona utrácí za zbytečnou válku
a prohlašuje, jak se nám díky tomu vrací dobrý pocit.
A mezitím všechno, z čeho máme opravdu dobrý pocit,
právo na práci, právo na nemoc,
právo být starý,
právo být křehký, být člověkem,
to je pryč.
Myslíte, že se vás to netýká, ale váš flek má taky na mušce.
Taky o něj přijdete.
Ujišťuji vás, že paní Thatcherová je přesvědčená monarchistka.
Baží po postu prezidentky.
A tahle země nemůže mít prezidentku i panovnici zároveň.
Pamatujte na má slova. V tichosti nám bere práci. Vezme ji i vám.
Kdo je to?
Můj ranní čaj. Chodí touto dobou.
Dále.
- Jste v pořádku, madam? - Ano, děkuji.
Zavolejte policistu, prosím.
Jste z daleka?
Z York Way.
Hned za King’s Cross.
Hezké.
Je tam hezky?
Ne, nijak zvlášť.
Je ještě něco, co mi chcete říct?
Ne.
Díky.
Doufám, že jste si to tímto ještě víc nezkomplikoval.
Díky.
No, sbohem.
- Nesahej na ni. - V pořádku.
Budu mít vaše slova na paměti.
Vypadni!
Teď možná ten čaj.
Ano, madam.
Dle Ministerstva vnitra
muž překonal zabezpečovací systémy Buckinghamského paláce
a vnikl do královniny ložnice ne jednou, ale dvakrát.
Toto bezpříkladné selhání se již vyšetřuje.
Konsternovaná Dolní sněmovna dostala podrobnější informace.
Copak si ministr vnitra neuvědomuje,
že je britská veřejnost skutečně šokována a vyvedena z míry tím,
že k této události vůbec došlo,
a že ministrova slova „zabezpečení není uspokojivé“
jsou rozhodně nejslabším výrokem letošního roku?
Řekl bych, že nikdo nebyl vyveden z míry tak jako já.
Myslím, že si teď musíme počkat na…
- Klid! - ...na zprávu pana Dellowa.
Jménem vlády a metropolitní policie se vám velice omlouvám.
Je to národní ostuda, že královna Spojeného království
musí být vystavena útokům potížistů a nespokojenců,
kteří se bez okolků uchylují k násilí.
Nebyl to násilník.
Vlastně jediný, komu pan Fagan při vloupání ublížil, byl on sám.
Možná je to sice zoufalec,
ale to neznamená, že si to přivodil sám.
Je obětí nezaměstnanosti,
která je dvakrát vyšší, než když jste před třemi lety nastoupila.
Dočasně vysoká nezaměstnanost, madam,
je nezbytným vedlejším efektem ozdravného procesu naší ekonomiky.
Neměli bychom hlídat, aby to ozdravení nebylo stejně drastické jako chemoterapie?
Aby nám pacienty místo léčení nezabíjelo?
Pokud mají lidé jako pan Fagan potíže,
není naší kolektivní odpovědností jim pomoci?
Co naše morální ekonomika?
Jestli máme tuto zemi změnit,
pak skutečně musíme
všechny tyto zastaralé a mylné koncepty kolektivní odpovědnosti opustit.
Máme tady jednotlivé muže a ženy a máme tady rodiny.
Sebestředné lidi, kteří si chtějí polepšit.
To je motor, který pohání národ kupředu.
Otec se také nemohl v případě bankrotu spoléhat na stát.
Právě to riziko, že může zkrachovat,
a jeho závazky vůči rodině ho dovedly k úspěchu.
Ne všichni jsou tak skvělí jako váš otec.
A vidíte,
v tom je mezi námi rozdíl.
Já tvrdím, že to v sobě mají všichni.
I takoví jako pan Fagan?
Pan Fagan je jiný případ.
Dva různí lékaři dospěli k závěru, že trpí schizofrenií.
Pokud se kvůli svému zdravotnímu stavu vyhne trestnímu stíhání,
pak se jistě nějaká hezká, bezpečná, psychiatrická léčebna postará o to,
aby už nebyl pro nikoho nebezpečný.
A teď, pokud mě omluvíte,
už musím opravdu jít.
Kam?
Na vítěznou vojenskou přehlídku v londýnské City.
Na vítěznou přehlídku?
Ano, madam.
Právě jsme vyhráli válku.
Dobré ráno z ulic poblíž Královské burzy v Londýně.
Z tribuny už mává starosta Londýna a předsedkyně vlády.
Po starostově pravici, tedy po levici, pro nás po pravici,
je admirál flotily, sir Terence Lewin.
Premiérka salutuje místo panovníka.
Tobě to nevadí?
Nemůžu říct, že jo.
Je to její chvíle. Ať si to užije.
Zajímavé.
Co?
Jak moc to vadí tobě.
Ta ženská se může přetrhnout.
A teď ještě to zvýšené zabezpečení.
Snaží se tě chránit.
Před čím?
Před šílenci.
- Před normálními lidmi, mými poddanými. - No tak.
Ten chlap byl očividně šílený.
A blázen.
V dobrém slova smyslu, jako Learův blázen.
Nevytahuj se na mě se Shakespearem.
Ale ne Conqueror.
HMS Conqueror, který potopil argentinský křižník Belgrano,
a výrazně tak zkrátil boje.
Ale bylo nám řečeno, že Conqueror je ve skutečnosti…
Mrzí mě, že jsem tam nebyl a nechránil tě.
Cítím se hrozně.
Vždyť jsi pořád po mém boku.
A děláš víc, než jen že mě chráníš.
Ale děkuju.
Myslím, že se Faganovi ulevilo, že to okno nevedlo k tobě.
To asi jo.
To by ten rozhovor vypadal úplně jinak.
To ano.
MICHAEL FAGAN BYL PO ZATČENÍ UMÍSTĚN
V PSYCHIATRICKÉ LÉČEBNĚ PARK LANE V LIVERPOOLU.
STRÁVIL V NÍ TŘI MĚSÍCE.
V SOUČASNÉ DOBĚ ŽIJE V LONDÝNĚ.
Překlad titulků: Irena Křiváková