PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Čágo, trapáku.
Nazdar, Špatná Janet. Jak se vede?
Děsně.
Jdu ti říct, že po šesti měsících končí
tvé zajetí v prázdnotě Dobré Janet. Dnes jsi tu naposled.
Povím ti příběh.
A až skončí, zbavím se tě.
Pan démon se nám konečně pochlapil.
Co mi chceš povědět?
Zase chceš dokázat,
že lidi jsou „dobří“ a zaslouží si „respekt“?
A přitom stojí za „velký kulový“.
Něco v tom smyslu.
Můžu začít?
Počkej, než začneš...
KAPITOLA 45
To hned tak nevyčichne.
To je ten příběh? Od pohledu nuda.
Příběh se točí okolo té knihy. Uvidíš.
Začalo to asi před týdnem.
Poslali jsme naše čtyři lidi na lyže...
Sjeli z útesu a polámali si všechny kosti.
Taky jim spadly kalhoty a byla jim vidět prdel. Konec příběhu.
Naopak, dopadlo to nad očekávání.
Přiznávám, že jsem se mýlila.
Užila jsem si to!
No jo! Nelyžoval jsem,
protože pohyb po svahu mě děsí.
Ale v chatě byla spousta koutků na čtení.
Všude, kam se člověk podíval!
A Jianyu nám ukázal tu úžasnou meditaci.
Nesvěříte se, co máte za mantru?
Já mám větu, kde Cate Blanchettová komolí jméno „Rihanna“.
Gratuluju k výhře v žolíkách.
Myslel jsem, že ti to natřu.
Na vejšce jsem hrál v jednom kuse.
Chodil jsi na Rutgers?
Ne, na Princeton.
Já vím. Jen si dělám prču.
Dobrý! Ale byl to fór, ne?
Víš přece, že to byl Prince...
Dobrá práce, týme!
Všichni se zlepšili, ale nejvíc určitě Brent.
Jo. Když ho Simone porazila v kartách, nepřevrhl stůl a nasupeně neodešel.
Jen nasupeně odešel! Hustý!
Pořád nevíme, jestli se fakt zlepšil,
nebo jen chce do „VIP nebe“.
Ale chová se jinak.
A o to nám jde.
Nejdřív jim změníme chování, pak řešíme motivaci.
A teď...
moment, na který všichni čekáme.
Zachráncem lidstva je pro tento týden...
Jason!
Jo!
S Chidim fakt válíš. Jen tak dál.
A nejvíc sexy zachráncem lidstva je tento týden...
Eleanor Shellstropová!
S díky přijímám.
Proč to nikdy nevyhraju?
Jak bych ti to řekla?
Udělej pár dřepů. Trošku ten zadek protáhni.
To byla fakt špica.
Myslím tím ty lyže, ne zmanipulovanou soutěž krásy.
Tak dobrý pocit jsme z projektu ještě neměli.
A pak Brent udělal něco,
co je mu podobné.
Kdo by to čekal?
Čau, lyžníci!
Mám skvělou zprávu.
Napsal jsem knihu. Jste z mých kámošů největší šprti,
tak ji nesu nejdřív vám.
„Šest stop pod par: Tajemství Chipa Drivera.“
Napůl špionážní román a napůl detektivka.
Taky je to dobrodružství v ponorce, erotický deník
a politický thriller.
Navíc je to napůl golfová příručka a společenský komentář.
Takže tři a půl knížky v jedné?
Minimálně. Hned si ji přečtěte.
Chci, abyste mě uvedli při autogramiádě.
Musíte ji vychválit.
Honem. Autogramiáda je za dva dny.
Tahani! Všechno zruš.
Otevřeme láhev vína a přečteme nahlas Brentův hrozný román.
Propáníčka.
Neměli bychom se mu smát.
Na lyžích se choval hezky.
Udělal nám sušenkové sendviče!
Ale taky tvrdil, že je vynalezl.
Než ho začneš bránit, podívej se, do koho se Chip Driver zakoukal.
To ne.
„Jmenovala se Scarlett Pakistanová.
Tenhle typ holky si nemůžeš vzít najednou, jinak umřeš na předávkování.
Musíš ji vstřebávat kousek po kousku, jako velké umělecké dílo,
jako Louvre.“
„Oči měla hnědé jako nejhnědší pastelka.
Nohy jako Jessica Rabbitová v tom filmu.“
„Její dlouhé a rozevláté lokny voněly jako měsíc za šera na Par Four.“
Mrzí mě to.
Zažila jsem horší věci.
Na narozeninách Elona Muska
jsem seděla mezi ním a Silviem Berlusconim.
To je zlé.
Největší oříšek je vztah mezi Brentem a Simone.
Ona má hned na každého názor,
a on jí opakovaně potvrzuje, že se v něm nemýlí.
Musíme ji přesvědčit, že není tak špatný jako jeho nejhorší činy.
Třeba když řekne, že Tahani „má přízvuk jako anglická královna,
ale bez toho hnusného starého ksichtu.“
Mysleli jsme, že dopad té knihy udržíme v mezích.
Ale jak to v těchhle případech bývá,
negativní účinky se začaly šířit.
Jako když se někdo poblije v autobuse,
další to ucítí a taky hodí šavli?
Když myslíš.
Co je, kámo?
V té knize evidentně popsal i některé z nás.
Má tam zbabělce jménem Brejloun Igby,
který „nosí brýle a pletené vesty
a nikdy není spontánní ani cool.“
Učím vás etiku. To není dost cool?
Jestli chceš být spontánní, jsem tvůj člověk.
Dřív jsem skoro všechno dělal bez rozmyslu
a nestaral se o následky.
Tak jsem přišel k přezdívce „Delikvent“.
Argument nic moc, ale máš pravdu.
Co bych hned teď udělal spontánního?
Napíšeme si deset možností
a za čtyři dny si z nich vybereme.
Mám lepší nápad. Trsnem si, bejby.
Už na sebe nemysli.
Tak porazíme Igbyho, toho nudného šprta.
Jo.
- Ten Igby ale trsá. - To je ono.
To slyším prvně. Kdo to je?
Já. Je to má písnička „Budu tě milovat věčně
a v závorce Mrskej zadkem ve vaně.“
Ty policejní sirény v pozadí jsou skutečné.
Honili mě, když jsem to nahrával.
Moment, ne...
No těpic.
To byla samozřejmě komplikace.
Přeskočil bys na konec?
Ne. Musíš slyšet celý příběh.
Proč? Všechny příběhy o lidech končí stejně.
Řekni, co pohnojili, a skoncuj se mnou.
Soudíš je ukvapeně.
Věř mi, strávil jsem s lidmi víc času než ty.
A já zase vím doslova, co každý z nich kdy udělal.
Víš, co se právě děje na zemi?
Války, vraždy, ženské v legínách za 400 dolarů nechtějí své děti očkovat,
pomstychtiví mimoni od Applu už zase mění kabel nabíječky.
Kde bereš tu naději?
Šílenou naději, že lidi za to všechno stojí.
Abych citovala hroznou píseň
od hrozného hudebníka, kterou lidi tak milují,
že ji cpou do hrozných filmových upoutávek,
lidi jsou „špatní skrz na skrz“.
Já myslím, že jsou někdy dobří
a měla bys jim dát šanci.
No...
Kde jsem to skončil?
John se náhodou dozvěděl pravdu o Jasonovi.
Držet takovou věc v tajnosti
je přesně to, co Johnovi na zemi nešlo.
Mám-li to vyjádřit po tvém, žumpa drbů přetékala.
Jasně, už chápu. Díky.
Takže Jianyu je vlastně Jason z Floridy?
Kdo o tom ještě ví?
Jen já? Je to exkluzivní informace?
Ano. A musí to tak zůstat.
Když se to rozkřikne, netušíme, co se Jasonovi stane.
Netušíš, co po mně chceš.
Čtvrť je sice úžasná,
ale je trochu jako nekonečný seriál.
Krásně vystavěná, ale nudná.
To, že sem Jason nepatří,
je s přehledem největší odvaz, co tu jsem.
Co kdyby tě výměnou za mlčenlivost Jason naučil
taneční číslo z filmu Bez kalhot?
Pořád říkáš, že se ho chceš naučit.
Tak jo.
Ale chci umět celý tanec.
DOBRÉ TALÍŘE
Doufali jsme, že Simone na knihu zapomene,
ale bohužel...
„Chip Driver přijel na místo vraždy v Cadillacu ročník 68.
,Zůstaň poblíž, ‘ zavrčel na šoféra Luise.
,Zajisté, seňore, ‘ odvětil Luis,
který Chipa tajně obdivoval víc než vlastního otce.“
„Chip si prohlížel sexy siluetu zavražděné na podlaze.
,Těch křivek je škoda, ‘ zavrčel.
Mrknul se na hodinky Rolex. Byly pravé.
Byl už skoro čas na golf, tak případ musel počkat.
Naštěstí už případ vyřešil.
Zabil ji šofér Luis.“
Vraždu vyřeší na desáté straně. A co zbytek knihy?
Jak je, dámy?
Právě se kocháme literárním klenotem.
Poslyšte.
Brent nebyl moc ohleduplný,
ale nemohly byste mu odpustit?
- Asi ano. - Ne.
Ne?
Lituju, ale nejde to.
Ta kniha je voyerská, šovinistická a rasistická.
Proč na Dobrém místě řešíme takové věci?
Proč mají lidi jako my odpouštět
omezencům jeho typu?
A taky by mě zajímalo,
proč je na přebalu knihy ve stíhačce.
To proto, že miluje Top Gun.
Ostatní otázky zodpovím,
až se poradím
s řadou nesmrtelných a moudrých bytostí.
Nevěděl jsem, že hraješ golf.
Baví mě.
Jak pravil Ben Hogan:
„Nejdůležitější úder v golfu je ten další.“
Krásně řečeno.
Když uděláš chybu, vždycky máš šanci ji napravit.
Jak John Daly pravil Davidu Lee Rothovi
na turnaji v Orlandu v roce 2002:
„Čum na ten odpal, srágoro!“
Trefa! Už jsem se bál, že přeletí.
Zkušený golfista jako ty by se možná
obešel bez pomocného filtru.
- Hezky postaru. - Jasně, coby ne?
Kruci! Tys kýchnul.
To těžko. Neumím kýchat.
Ale někdo kýchnul. Kruci.
Klid, Brente. Nikdo nekýchnul.
Rána ti nesedla, nic se neděje.
Když přiznáš chybu, není to slabost.
No jo, nesedla mi.
To je ono. Pojďme najít míček. Příště to zkusíš vylepšit.
A pokud bys ten přístup
chtěl uplatnit i v jiné oblasti svého života, tak bezva.
- Cože? - Co? Nic.
Špatná Janet, myslel jsem,
že se mi povedlo ho usměrnit.
Myslels, že se ten pošuk úplně změní
kvůli jedné jemné metafoře?
Co mám říct? Jsem optimista.
Ale dva dny nato na autogramiádě se všechno změnilo.
BRENT NORWALK - AUTOR SLAVNÉHO SERIÁLU TAJEMSTVÍ CHIPA DRIVERA
Díky, žes nikomu neřekl o Jasonovi.
Co tu jsem, díky Tahani mi dochází,
že drby mi sebevědomí nespraví.
Ale Jasonův příběh by neměl ležet ladem.
Vzpomeň si, co říká Immanuel Kant:
„Zachovat tajemství přítele je tvou povinností.“
Ale má oblíbená filozofka Bethenny Frankelová by řekla,
že mám povinnost „všechno vyklopit“, protože „když neustojíš pravdu,
neustojíš ani mě!“
Opět tě prosím, abys naslouchal Kantovi a ne Bethenny Frankelové.
Herdek, ale něco musím zdrbnout.
Co pár drbů o téhle čtvrti?
Víš, kdo nosí pořád stejné šortky?
- Nevím. - Ta trapačka Cathy.
Simone? Přemýšlela jsem o tvých zajímavých otázkách.
Pardon, hledala jsem odpovědi
v prastarých svitcích, které se těžko... svinují.
Uvažovala jsem, co bys měla říct Brentovi,
až se zeptá na tvůj názor na román.
Já taky. Mám bezva nápad. Řeknu mu, že stojí za prd.
Určitě máš pravdu, že se Brent potřebuje vyvinout,
ale třeba se to dá udělat nenápadněji.
Vida, tady jsou!
Charlieho andílci.
Dočetly jste knihu? Co na ni říkáte?
Velmi zajímavá volba slov.
Třeba opakované užití fráze „vzpoura v kalhotách“.
No jo. Tak by tu situaci
asi popsal vojenský zdravotník.
Co dál? Ještě pár komplíků.
Myslím komplimentů, až mě uvedete.
Napsat jakoukoli knihu je obdivuhodný výkon.
To si piš. A je to super příběh.
Chip ten případ vyřeší už na straně 10. Hvězda mezi detektivy.
Tak všem hezky řekněte,
že je to vaše nejoblíbenější kniha.
Vlastně musím říct,
že postava Scarlett Pakistanové je jasně založená na Tahani
a moc jí nelichotí.
Jak to?
Píšu, že je má jak vozy.
- Kompliment jako hrom. - Víš, Brente...
Pamatuješ, jak jsme mluvili o chybách
a o tom, že nejdůležitější je ten další úder?
Tak moment. Vy s ní souhlasíte?
To snad ne.
Nestojím o školení z politické korektnosti.
Chtěl jsem vám dát 10 % slevu.
Ale teď zaplatíte 65 dolarů jako ostatní.
Tady peníze nevedeme.
Tuhle akci ruším.
Kvůli těm protivným ženským.
No tohle.
Třeba Simone přesvědčím, ať na to jde po anglicku.
Nasadí statečný úsměv, potlačí emoce a za 50 let
vytrvalé mrholení její smutek odplaví.
Na to kašlu. Problém není Simone, ale Brent.
Musí se změnit.
Nepomůže, když kolem něj budem chodit po špičkách.
Musíme si na něj došlápnout.
Máš pravdu. Co je moc, to je moc. Žil na zemi skoro 60 let
a náš experiment už je za polovinou.
Musí se zlepšit. Nebudeme čekat věčně.
Kde je teď, Janet?
Hádej.
Nazdar. Jak je?
- Střílí ti to? - Nic moc.
Dneska nemám svůj den.
Simone si na mě vyšlápla.
Možná je i trochu rasistka.
To víš, umění je subjektivní.
Ale hlavně...
Nebudu ti lhát, udělals chybu.
Tvé činy lidem ubližují.
Musíš za to přijmout zodpovědnost.
Měl by ses vrátit a omluvit se.
Udělej první krok, aby se naše čtvrť uzdravila.
Dobrá. Budu velkorysý.
Jako můj táta,
když sám vyřídil ty kolektivní žaloby.
Nevím, jak na něj zapůsobit.
Možná ho osloví teorie o společenské smlouvě.
Proč mu chceš pomoct?
Ani neví, že existuješ.
Ostatní jsou pro něj vzduch.
No jo, jsem podle něj „brejlatý zbabělec, co se asi ukájí nad knihami“.
Ale proč se nad to nepovznést?
Protože mu tím říkáš,
že takové zacházení je v pořádku.
Ale takhle se k lidem chovat nemá,
k Tahani, ke mně ani k tobě.
Pojďte všichni sem, prosím.
Brent vám chce něco říct.
Tak jo.
Můj román má skvělé recenze,
ale pokud se vás dotkl,
moc mě to mrzí. Stačí?
To nebyla omluva.
Ale byla.
Tak jo.
Co jsem napsal, bylo v pořádku, a mrzí mě,
jestli máte pocit, že není.
Ale to je váš problém.
Brente, jdeš špatným směrem.
Buď se fakt omluv, nebo ne. Takhle tu jen marníme čas.
Tak víte co? Nemám se za co omlouvat.
To chcete slyšet?
To samozřejmě ne.
Nedáme si pauzu? Co takhle zákusek?
Ne. Ať mi nejdřív pochválí knihu.
Chceš kompliment? Tady ho máš.
Nechápu, jak někdo mohl napsat tak úděsnou knihu.
Nevěřila bych, že člověk může zplodit
takovou snůšku rasistických a sexistických kydů.
A navíc, Chip Driver je buď soukromé očko,
nebo hraje fotbal za Chicago Bears,
nebo je „nejsilnější prezident světa“.
Tři práce mít nemůže.
A kruci.
To je nechutné.
Něco jsem dokázal. Napsal jsem román.
A vysloužil jsem si pomluvy.
Prý jsem rasista a sexista.
V tomhle mám absolutně čisté svědomí.
Jsem Brent Norwalk, slušný člověk.
A jsem na Dobrém místě. Chápete?
Jsem tu, protože si to zasloužím.
Vysloužil jsem si to tím, že jsem nejlepší.
Jsi směšný.
A ty jsi namachrovaná mrcha.
Tak s ní prosím nemluv. Mám nápad.
Přivolám si pár filozofických knih...
Strč si je někam, Igby!
Jo. Asi tě to netrklo,
ale ta postava jsi ty!
Poznal jsem to. Bacha.
- Pozor! - Zase na mě útočí!
- To nebyl úmysl. - Jdi do prádele!
Nedáme si preclíky...
jako svačinku?
Američan středního věku je křehké stvoření.
Víš, proč se té generaci říká „baby boom“?
Stačí mu jen trochu popíchnout ego, a udělá to „bum“.
A je z něj děcko.
Byli jsme v pytli.
Šest měsíců jsme se snažili,
aby ti čtyři lidé překonali své nedostatky a vytvořili tým.
A bum, bylo to pryč.
Já ti říkala, že lidi stojí za prd.
Ale ten příběh má ještě jednu kapitolu.
Dnešek se nepovedl.
Byl to průšvih. Všichni určitě ztratili pár bodů.
A nemám řešení.
Tak začneme znovu.
Vyvedu nějakou drobnou hloupost,
aby se John mohl rozhodnout, že mi pomůže.
Třeba mu řeknu, že si nechám udělat přeliv,
aby mi to mohl rozmluvit.
Co je na přelivu špatného?
No tak, Eleanor. Jako by to tenhle týden už nestačilo.
Mohl bych si zapálit roucho, aby ho Brent mohl uhasit.
Vím, proč to navrhuješ. Věčně básníš o tom,
jak bys vypadal v planoucím rouše.
Ale nápad ujde.
Přimět ho někomu pomoct, aniž by to tak vnímal.
Poprosím Chidiho, aby vedl výuku empatie.
Jo! Všechno si to sepíšeme.
Máme ještě čas na to,
abychom to zachránili.
To bylo před hodinou.
Těsně předtím, než jsem za tebou naposledy zašel.
My dva se už měsíce přeme, zda jsou lidé dobří, či špatní.
Ale když jsem ty tři viděl,
jak se z toho snaží vylízat,
pochopil jsem, že se ptáme špatně.
Nejde o to, jestli jsou lidé dobří nebo špatní.
Jde o to, zda se dnes snaží být lepší než včera.
Chceš vědět, kde beru naději?
Tohle je odpověď.
Co to děláš?
Pouštím tě domů.
Neudělám z tebe kuličku, Janet. Dávám ti svobodu.
Chtěl jsem tě dostat na naši stranu,
ale nevyšlo to, takže by bylo kruté tě tu věznit.
Tím, že tě pouštím, jsem se rozhodl
být dnes trochu lepší, než jsem byl včera.
Tady máš mobil...
a dárek na rozloučenou.
Žůžo. To je Brentova kniha?
Ne. Neměl jsem hotovost, tak mi ji neprodal.
Tohle je kronika všeho,
co jsme s těmi lidmi prováděli.
Před časem jsme ji sepsali s Janet. A ona ji aktualizuje.
- Snad si ji přečteš. - To určitě.
Darovanou knihu si člověk vždycky přečte.
Měj se!
Překlad titulků: Jakub Ženíšek