Subtitles by sub.Trader subscene.com
Sluta gnälla. Den var inte så tung.
-Du flåsar mer än jag. -Jag fejkar bara det.
För att du ska må bättre.
Jag släpper den bara.
-Jag glömde nåt. -Vad då?
Det är för min hypertension.
-Vad är det? -Amlodipin.
Vad tar du för din artrit?
-Ibuprofen. -Jag tar Fosamax.
Jag har inte märkt nån förbättring.
Jag ska berätta vad som är en äkta uppenbarelse. Diklofenak.
-För din ischias. -Min ischias. Jag rekommenderar den.
Berätta nu för mig.
Vad tar du för ditt kolesterol?
-Crestor. -Ta Lipitor.
Mitt var skyhögt och sjönk.
Minns du inte att jag sa åt dig?
-Nej. -Jag säger det igen. Prova Lipitor.
Eller en ny läkare.
Och passa på att skaffa lite Exelon.
-Vad är det för? -Ditt minne.
Ifrågasätter du mitt minne?
Ifrågasätt aldrig mitt minne.
Så din dotter och din dotterdotter ska sova här?
-Teoretiskt sett, ja. -De två tillsammans?
Det är inte Ritz, men det enda extra sovrummet jag har.
Vore det inte lämpligare om din svärson åkte?
-Det var trots allt... -Han betedde sig väldigt illa.
De har journalister vid hans hus för att
ta reda på vad han verkligen gjorde.
Så jag tänkte att flickorna var lite mer ostörda här.
Och du, då? Hur blir det lugn och ro för dig?
Sant. Men det ger mig en chans att umgås med mina flickor.
De här flickorna, då?
Det är rätt sorgligt att slänga dem.
De är såna klassiker.
Mina flickor får aldrig känna till mina flickor.
Nej, nej. Vad gör du? Ta en. Var en man. Väx upp.
Har du inte legat runt sen du skilde dig?
De dagarna är över för mig.
-Är du okej? -Ja.
Nexium. För min mage.
Jag har en familj som väntar på ett porträtt.
De extra pengarna i källaren. Perfekt.
Absolut.
Säg åt mig när flickorna kommer. Jag tittar in och hälsar på.
Absolut.
Vi ses.
Prostituerade med skattepengar. Här har vi viceguvernören David Addison.
Jag är ledsen
att jag inte motsvarade förväntningarna,
och jag måste ta fullt ansvar för mitt ämbetsbrott.
Jag avgår därför som viceguvernör.
Jag vill nu lägga all min tid på att vinna tillbaka min familjs tillit.
Ord kan inte uttrycka hur ledsen jag känner mig för den hemska smärta
jag orsakat dem och hur välsignad jag är att de har förlåtit mig.
Tack så mycket.
Hur många har ni legat med?
Hittade er fru nakenbilder?
Vad är det för budskap?
Hur länge har vi jobbat ihop? Åtta, tio år?
Tolv.
Han lärde mig allt jag vet. Kom hit.
Hans recensioner var en kulturell referens.
Ett sant nöje.
Men branschen förändras, Claude.
Med en ständig ström av läsare på flera plattformar,
är våra kunder mer intresserade än nånsin av nyheter.
De är "woke", som man säger.
Jag vill inte utnyttja den speciella relation du har med den här tidningen,
men jag kan inte bortse från din familj...
Sluta.
Låt det vara.
Okej. Hör här...
Vad sägs om att vi vänder det till din fördel?
Du upplyser oss om situationen
med din svärson, så att du kan styra det före de sliskiga sladdertackorna.
Vi behåller fokus på honom i stället för din dotter och familj,
som redan kämpar sig igenom en rätt otäck storm.
Jag kan garantera rättvis behandling och inga intima familjeangelägenheter.
Du kan lita på mig. Jag lovar.
Artikeln jag skickade till dig, då?
Den om Pina Bausch?
Heiner Müller.
Heiner Mueller.
Müller. Östtysk. Modernistisk dramatiker. Känd över hela världen.
Ja, just det. Mark?
Intressant, som allt du skickar.
Lite svår att trycka i papperstidningen.
Den kan vara perfekt för vår digitala kulturbilaga.
-Vad pratar han om? -Det är vår nätutgåva.
Vi kan trycka underordnade kulturnyheter. Vi har en app.
KULTUR
Ja.
-Vänta lite. Kan du ta ned den igen? -Ja, visst.
Det låter som om det är nåt du är intresserad av.
LILLIAN (LILY) BLANCHE LEVER MED ALZHEIMER
Tja... Henry Muller
var en viktig figur i europeisk kultur.
Vi kan säkert hitta ett sätt att få med honom på förstasidan
av den digitala utgåvan.
Om vi allihop drar vårt strå till stacken, förstås.
-Förstås. -Förstås.
-Skicka artikeln till mig, tack. -Visst.
Jisses.
LILLIAN BLANCHE TILL BROADWAY MED TVÅ TONY-NOMINERINGAR
Jag älskade verkligen dig.
Det gör jag än.
Vi har även ett imponerande fritidsrum med lätt träningsutrustning.
Vårt matrum serverar
tre välbalanserade, jättegoda måltider.
Allt tillagas här. Och den här vägen.
Jag ska ta med er till våra trädgårdar.
Det här är förstås vår öppenvårdsmottagning
som är avskild från resten av våra anläggningar.
Så vackert.
Och ni ser att den är väldigt intim, väldigt säker.
Jag älskar trädgården.
Mrs Blanche... Det är hitåt.
Sir? Är ni okej?
-Är ni okej? Är ni vilse? -Nej.
-Ska jag ta med er till ert rum? -Nej, jag kan hitta mitt rum.
Förlåt. Jag är ny här, så jag känner inte alla än. Jag jobbar på det.
Jag är ny här.
Jag heter Zephyr. Jag finns här. Säg bara till om du behöver nåt.
Okej. Vi ses.
Är du galen? Du kommer att åka fast. Om du inte tar livet av dig först.
Såna platser kan vara väldigt deprimerande.
Det är ett väldigt trevligt ställe. Och jag kan inte komma på nåt
som jag vill göra mer än att vara bredvid henne. Hon behöver mig.
Hon kanske inte ens minns dig, för guds skull.
Alzheimer? Inget minne.
Hon kommer att minnas mig. Lita på mig.
Vad gör dig så säker?
För det hon och jag delade tillsammans och upplevde tillsammans...
...kan aldrig glömmas bort.
Ja.
Det fanns den här tjejen i Ronda. Ett litet ställe i södra Spanien...
...dit familjen brukade åka på semester.
Hon var nätt, lite skelögd...
...men hon hade ett härligt leende och det mest smittande av skratt.
Otroligt.
Men jag var förstås tvungen att åka tillbaka till Staterna.
Men vi lovade att skriva till varandra,
och det gjorde vi ett tag, men...
Jag tappade kontakten. Kysste henne aldrig ens.
Så du förstår mig faktiskt?
Lite.
Är hon nu...tillgänglig?
-Hennes make, då? -Död.
Du är den enda personen på planeten
som frivilligt skulle bo på ett äldreboende.
-Ja? -Hej, pappa.
Förlåt att jag inte ringde, men...med alla nya anklagelser
och att prata med Tania om allt har det varit mycket.
-Hur är det med henne? -Hon är upprörd.
Och du? Jag vet att du är arg på mig.
Hur många gånger måste jag säga att du gör ett kolossalt misstag?
Jag vet inte vilka löften rövhålet har gett dig,
eller hur han gjorde det, men han är en skitstövel. Han är okunnig,
och vad han än gör duger inte, och i framtiden får du veta det jättefort.
Ja. Tja, du sa alltid att jag skulle ta risker,
så det tänker jag göra.
När du och Tania tröttnar på all skit som pågår i ert hus,
har jag två sängar i mitt gästrum som väntar.
Tack, pappa. Det går inte så långt.
Tja, det är okej eftersom du ringde.
Det är det bästa som hände i dag, men jag har också nåt att berätta för dig.
-Jaså? Vad? -Tja...
Jag ska resa iväg med Shane.
-Nej. -Jaså? Vart?
Vi reser bara lite på ålderns höst.
Kanske Spanien. Kanske improviserar vi.
Jag vet inte vad han tror att en sån här resa här.
Vad menar du med "improvisera"?
Du vet, som gamlingar gör. Vi är gamlingar. Ha trevligt.
Inte bry sig om att hålla kontakten med folk eller nåt annat.
-Pappa, är du okej? -Jag är okej. Min stuvning bränns vid.
-Jag måste lägga på. -Okej.
-Nåt på tok? -Det är pappa.
Han säger att han och Shane ska åka på en resa. Till Spanien. Improvisera.
-"Improvisera"? -Ja, det sa han. Tills de blir trötta.
Så vad är problemet?
De är gamla. Vem tar hand om dem?
-Åh, Selma! -Morfar kan ta hand om sig själv.
-Ja. -Han åker med ansvarsfulle Shane.
Jag kan se de huliganerna
leta igenom Spanien efter spanska änkor.
Alla är inte som du, pappa.
Snälla, misstolka inte mina ord.
Det var inte så jag menade.
Tänker du säga nåt?
-Sötnos, det var ett skämt. -Ett skämt.
Det var ett skämt, Tania. Det var ett skämt!
Det var bara ett skämt.
EN FRAMTID UTAN ALZHEIMER
LILLIAN (LILY) BLANCHE LEVER MED ALZHEIMER
-Titta. -Vad?
-Är det...? -Jajamän. Det är hon.
-Det finns väl inget botemedel? -Inte för oss, men för henne.
Man man sakta ned det. Men mikroskopiskt,
eller genom alla möjliga skanningar,
kan man inte upptäcka det. Man kan bara upptäcka det när man är död.
Det enda sättet som de kan ställa diagnosen på...
...är genom beteendemönster.
Vad är så vackert med det, din idiot?
Vad menar du? De kommer inte på mig.
Utöver hjärtkretsar och nervförbindelser?
Vill du inte göra det?
Gör det för din skelögda flickvän.
Gör det för varje tjej som aldrig godtog nån vädjan från oss.
Utmana inte ödet, polarn.
Jag är ditt alibi för Selma, och det är allt du får.
Berätta nu inte att det finns mer.
Du fick precis ett Uber-körkort.
En Uber-förare?
-Hur vet du att det funkar? -Det gör jag inte. Jag tar en risk.
Det borde du göra lite oftare. Du måste också komma ihåg
att jag inte minns ett enda satans dugg. Okej?
Jag måste hamna på demens...
Ja, ja, ja. Jag är din granne och vän.
Jag kunde inte få tag i din familj, så jag beslöt att betala vården så länge.
Bingo.
Du spelar inte bingo på demensenheten.
Var inte ett sånt rövhål. Jag har satt in pengarna. Här är ditt kvitto.
Vänta. Du gör listor över allt, så du skulle oroa dig över ett kvitto.
Jag har läkarrapporten här.
-Hur fick du den? -Lite skådespeleri.
Ja. Jag glömde att du var i dramabranschen.
Tja, det är första gången jag ska vara på andra sidan.
Tror du att jag hamnar på kåken för att jag hjälper en galen person?
Jag är inte galen. Jag har Alzheimer.
Lägg av. Jag kommer att komma in på hemmet.
De tar in mig på hemmet eftersom vi betalar...
...och att betala funkar.
Jag kan föreställa mig att det har varit
ett väldigt smärtsamt beslut.
Ni kan inte ens föreställa er.
Har hans minnesförlust varit betydlig?
Ja. Särskilt sen hans fru dog för två år sen.
Han har försämrats fort. Vi pratar om en nedåtgående spiral.
Jag beklagar att höra om er fru, mr Berenson.
Här är läkarrapporten.
-Det här är ett banköverföringskvitto. -Förlåt. Städerskan...
Har ni testresultaten?
Tyvärr inte. Testen är om två månader.
Han kan inte vänta så länge.
Han kan inte pissa och skita på sig hela tiden.
Och känner han igen folk?
Tja, han känner igen mig eftersom jag är
hans granne och träffar honom varje dag,
men jag antar att han inte känner igen nån annan.
Och vad är hans hobbyer? Vad gillar han att göra?
Han gillar att dricka mycket.
Nåt annat?
-Spela schack. -Spelar han schack?
Jag slår honom alltid. Han tror han spelar damspel.
Ibland suger jag på min tumme.
Han har även barndomsregression.
Helt omogen.
Mr Berenson, var bor ni?
Jag bor på...
1,6,0,0...
Pennsyl... Pennsylvania Avenue.
Washington. DC.
Och jag... minns inte siffrorna efter det.
Det är Vita huset.
Varför vill du åka till Vita huset?
Låt mig förklara vår grupp för er, mr McDowell.
Vi har tre enheter på två olika våningar.
Den allmänna enheten och demensenheten är båda på bottenvåningen.
Patienter med Alzheimer och annan icke-aggressiv demens
är på första våningen. Claude hamnar tillsvidare på vår allmänna enhet.
Nej, nej. Han behöver verkligen vara på demensenheten.
Han är sjuk. Han är väldigt sjuk. Han babblar och skiter på sig hela tiden.
Babblar, skiter, babblar, skiter. Det är det enda han gör.
-Får jag prata nu? -Ja.
Jag skulle vilja ha Alzheimer.
Varför?
Vill du leka en lek?
Ja.
Om jag visar snoppen måste du ta av dig byxorna.
Okej.
Du nickade först. Hon ville göra det.
Jag låter er packa upp. En sköterska kommer strax och hjälper dig.
Vad ni än behöver tveka inte att kontakta mig.
-Tack. -Okej.
-Vad fasen gör du? -Richard Burton och Peter O'Toole...
...hade det här i sina loger varje dag i hela sina liv.
Kanske är det dags att glömma det här? Åka hem.
Visst, jag fattar.
Claude, snälla, lyssna på mig.
Jag uppskattar din ädelhet, men jag är okej.
Det är inte Guantánamo. Jag klarar av det.
-Har du dina piller? Din mobil? -Ja, jag har min mobil.
Vad du än behöver så ring.
Och...spark i baken.
Vad sägs om på höften?
Här är dina små, blå piller.
-För vad då? -Ta dem. Om möjligheten knackar...
...vill du vara situationen vuxen och
inspirerande kattaffischer hjälper inte.
Du och jag? Det blir inget av det.
HÅLL UT, RARING
Ta en ordentlig titt på de fyra föremålen på skärmen.
God morgon. Det här är vår nyaste boende. Mr Claude Berenson.
Hej, Claude. Jag heter Alicia. Du kan slå dig ned där.
-Där? -Nej. Framför.
Claude, vi tittade bara på de här fyra föremålen på skärmen.
Tittade alla ordentligt? Nu stänger vi av den här. Så där ja.
Hur ska vi minnas dem om vi inte ser dem?
Det är en minneslek.
Sarah, kan du berätta för mig vilket föremål du såg på skärmen?
-Ett tennisrack. En flaska. -Ja.
-En tv. -Jättebra.
Claude.
Minns du vad det fjärde föremålet var?
Jell-O.
-Nej, det var inte Jell-O. -En clown med en Richard Nixon-mask.
Nej. Nåt annat förslag?
Ja. En kam.
Väldigt bra, Claude. Det var en kam.
Är du okej, Lillian?
Ja.
Kan du skicka saltet?
Ett, två.
För mycket salt.
Mitt. Det här saltet är mitt.
-Kan du skicka saltet? -Är du en skiva?
Hur är det med oss här? Är allt bra?
-Han har ätit 1/3 av saltströaren. -Tom, du ska inte äta saltet.
-Det funkar inte med din hjärtåkomma. -Hjärta... Hjärtslag, hjärtslag.
Inte länge till.
Allt okej annars? Ja?
-Ja. -Bra.
-Av er jag skänker fått till hugkomst. -Den sköna Ophelia.
"Nymf, i dina böner slut alla mina synder in."
"Hur har ers höghet mått en tid bortåt?"
Det var väldigt bra. Lucy, jag tror att vi tog bort en replik.
Det är som om att han inte visste att jag fanns innan det med min pappa.
-Det är för att han inte gjorde det. -Tack.
Jag är bara ärlig. Du är inte med i hans teatergäng.
-Jag kunde vara det. -Vad tänker du göra?
-Ha huvudrollen i skolpjäsen med dem? -Varför är det så otänkbart?
Inse det bara. Du och jag har varit töntar sen vi var små.
Vi är inte populära. Vi är inte nollor.
Vi är bara i mitten.
Kanske är jag trött på att vara vanlig?
Dina föräldrars skandal fixar det.
Hon är en spion.
Don skickade subban så att jag inte pratar med nån
om hur han fick detaljplanen ändrad. Hon är inte en riktig sköterska.
-Vem? -Hon.
Zephyr. Jag undertecknar inte det edliga intyget.
Hur är det, miss Lillian?
Råkar du veta vad en mintpastill är?
Hej.
Får jag sätta mig?
Jag heter Claude.
Minns du inte mig?
Claude Berenson.
Jag är teaterrecensent.
Jag recenserade så många av era uppträdanden.
Jag såg er "Medea". Den var storslagen.
Ren. Ärlig.
Er Blanche Dubois... Absolut den bästa jag nånsin såg.
Många tycker att det är den bästa Blanche som nån nånsin spelade.
Lily, det är jag. Claude.
Ser du?
Är de dina barn?
Nej, det är du och jag. År 1978.
Shakespeare. "En vintersaga". På Palace Theater. I New York.
Minns du inte det?
Minns du vem som tog fotot?
Sir John Gielgud var vänlig nog.
Och sen bjöd han hela ensemblen på middag. Du och jag började prata...
...och vi kom verkligen rätt djupt in i ett samtal...
...började bli förtjusta i varandra... och såg plötsligt att vi var ensamma.
Alla hade gått hem.
Och sen gick du och jag till Park Central Hotel...
...och vi stannade hela natten.
Vi tillbringade varje natt tillsammans.
Varje natt i flera veckor.
Minns du inte det?
Ja, det är jag. Var snäll och fortsätt att titta på mig.
Nej, nej, nej, nej. Jag är samma kille.
Jag har inte förändrats.
Jag är lite buttrare och mer av ett rövhål än förut...
...men jag har fortfarande samma passion...
...och jag... bryr mig om dig, Lily, fortfarande.
Hallå.
Jag heter Claude. Jag har Alzheimer.
Känner ni två varandra?
Jag minns inte saker särskilt väl.
-Shane. -Har du inte tagit livet av dig?
Kan du komma över det? Jag har inte tagit livet av mig.
-Jag behöver några saker. -Okej.
-Hämta en penna. -Okej.
Skriv ned det. Jag behöver några liljor
och två Gershwin-cd-skivor.
-Varför? -Det är hennes favoritmusik. Okej?
Gershwin. Två av de cd-skivorna och sex buketter blommor.
-Minns hon dig? -Nej, inte än, men snart.
Jag måste lägga på.
-Mr Berenson, det är dags att duscha. -Vad är en dusch?
Vi leker inte den här leken.
Okej. Där bak. Där framme.
-Jag kan göra det här. -Det är okej, sir. Det är mitt jobb.
-Det är inte ditt jobb. Det är mitt. -Nej, det är inget besvär alls.
-Ge mig bara borsten. -Okej.
-Ut. Ut. -Okej.
-"U-T" betyder "ut". -Jag kommer tillbaka om fem minuter.
Ni sjöng så vackert allihop. Donahue, du spelade sagolikt.
Tack.
EVENEMANG HÖST TILL VÅR
Nästa vecka kommer en trollkarl. Jag älskar dem.
THE ACTORS COMPANY PRESENTERAR OKLAHOMA
De är så magiska.
Jisses, Lillian. De här är så vackra.
-Vad är det? -De är liljor.
Peter överträffade sig själv.
"Lily Blanche". Det är till mig.
Är det en lapp?
KLASSISK GERSHWIN TVIVLA DU OM LJUST KAN VARA
En cd. Jag spelar den här.
"Tvivla du om ljust kan vara".
Är de här era barn?
Lily, nej. De är...
-De ser glada ut. -Det är de.
Det var de. Det kan de fortfarande vara.
De hade aldrig gott om tid ihop.
Han var bara nära henne när hennes uppsättningar kom till New York...
...och varje natt var de tillsammans,
och han tog henne till jazzklubbarna...
...i Village och fina restauranger.
Hon gillade att åka upp till skyskraporna...
...och en kväll gick de till en klubb, och bandledaren kände honom...
...och plötsligt började de spela hennes
favoritsång av Gershwin.
"Embraceable You."
Och hon var extatisk.
Och sen gick hon tillbaka för att vara med sin make.
Då och då kunde han bara inte stå ut med
att han inte fick träffa och röra vid henne.
En dag samlade han tillräckligt med mod
för att be henne rymma med honom.
Och hon var inte förvånad. Hon var inte förvånad.
Det var nästan som om hon förväntade sig det.
Hon sa: "Ge mig lite tid."
"Jag måste förklara för min make. Jag kan inte bara berätta."
Och sen...slutade hon skriva.
Slutade svara i telefon.
Och han...
...flög över till Paris...
...för att träffa henne. För att försöka träffa henne.
Skulle du...? Tack.
Perfekt! Tack.
Tack så mycket.
Tack.
-Tack. -Tack så mycket.
Tack.
Vi måste gå.
Och så slutligen kastade han bara in handduken.
Han träffade en annan kvinna.
En annan kvinna?
Ja.
Gick bara vidare.
Sen en dag kom ett brev... och i brevet...
...var den viktigaste frasen:
"Tvivla du om ljust kan vara".
Shakespeares vackraste ord.
Strax efter det var det enda han hörde om henne det han läste i tidningen.
De verkar lyckliga.
LÄRDA FRUNTIMMER MED LILLIAN BLANCHE
-Du också, Rosie? Sången har fastnat. -Hon kan väl inte sluta spela den?
Vi får inte betalt för att sjunga. Gå. Jobba. Tack. Hej då.
-Är du säker på att du vill göra det? -Det är det eller att ta livet av mig.
Ge det lite tid. Skandalen försvinner, och alla i skolan glömmer det.
-Jag tänker inte vänta. -Vad ska jag säga till dina föräldrar?
Berätta det jag sa till dig. Jag tog en buss till New York.
-Jag vill inte att du åker. -Det är ingen fara.
-Det här stället... Okej? -Ja, bättre än okej. Jag gillar det.
Det är mycket bättre än jag trodde.
Alla är typ... Det finns inga egon här.
Och alla är rätt avslappnade och lugna.
Det får mig att känna mig ung.
-De går dig inte på nerverna? -Nej.
Det är faktiskt motsatsen. Vi har en sorts...inte vet jag...kamratskap?
-Och det är rätt rörande faktiskt. -Jag antar att ni sitter i samma båt.
Vi är i likadana blöjor.
-Saknar du familjen? -Inte direkt.
Jag har inte hört av dem sen jag har varit i så kallade "Spanien".
Minns du en dag...? Tja, du var där flera dagar när min dotter skrek:
"Glöm inte, pappa,
att ha din mobil med dig om jag behöver dig."
Betydde inte ett skit. Hon ringde aldrig. Tog du med nåt åt mig?
Ja. Sprit.
-Och några örter och kryddor. -Maten här suger.
De tvingar oss äta soppa varje dag. Smakar som baksidan på ett frimärke.
Så går det när man är masochist.
Så...några...framsteg med Lillian?
Minns hon fortfarande inte din oemotståndliga charm?
Inte än. Jag jobbar på henne...hårt.
Det är svårare än jag trodde, men vi får mer tid ihop,
och det finns fortfarande en personkemi. Lita på mig.
Är hon här?
Det är skönt att du är lyckligare.
-Vem är killen? -Hennes bror.
Jag älskar dig.
De måste stå varandra nära.
Ja.
Hej, Peter. Hur var hon i dag?
-Lite muntrare än vanligt faktiskt. -Det måste vara blommorna du skickat.
-Blommor? Vilka blommor? -Liljorna. Är det inte du?
Kanske din fru har en hemlig beundrare?
Tja, hon har gott om fans.
Vissa skriver till vår hemadress.
De hemska skvallertidningarna bär skulden.
-Tja, vi...ses nästa vecka. -Ja.
Hej då, Peter.
"Din fru." Hon sa: "Din fru." Jag hörde det tydligt.
-Jag tror inte att jag känner dig. -Sluta! Visste du?
-Varför sa du att han var död? -Hur kunde jag berätta för dig?
Varje gång du kör mot gult rusar du till en präst för att bekänna det.
-Du hade väl aldrig hjälpt mig? -Givetvis inte.
Du ska lämna det här stället omedelbart!
Inser du inte att det du gör är omoraliskt, inkräktande och olagligt?
Jag älskar henne. Hennes make gör inte det. Inte som jag.
-Hur vet du hur mycket han älskar? -Ingen som älskar sin fru...
...lämnar henne här och hälsar bara på två gånger i månaden.
-Jag ska ingenstans. Jag stannar här. -Som du vill.
Men förvänta dig ingen mer sprit eller fler tjänster från mig,
och jag gör inga fler månatliga betalningar. Du får klara dig själv.
Jag kan inte vara din medbrottsling längre.
Du skryter om din skelögda flickvän
som hade underbart skratt eller leende,
eller vad det nu var. Nu vet jag varför hon aldrig kysste dig.
Förlåt, frun.
ALZHEIMERS OCH DEMENS
DIAGNOSTISK HANDBOK
LONGWOOD ÄLDREBOENDE
Är du säker?
Jag ringde äldreboendet. De bekräftade.
Vad gjorde du i hans hus?
-Och varför tog du med dina resväskor? -Det spelar ingen roll.
-Jag hade inte Shanes nummer. -Hur kunde han inte berätta för mig?
-Han ville väl inte göra dig upprörd. -Han är alltid sån.
Han håller alltid saker för sig själv. Men jag förstår inte. Alzheimer?
-Han är alltid så skärpt. -Jag inser att det kan låta hårt...
...men det går ihop nu. Vi sa att han blev lite grinigare efter Helens död,
men sanningen är att han var väldigt stötande mot mig före... Sak samma.
Han skyllde global uppvärmning på mig, Selma.
Men jag antar att det inte var hans fel.
Stackars kille.
Så där ja. Väldigt bra. Jag tar en.
Det kan chocka honom lite att se er, så försök att inte störa för mycket.
Claude? Titta vem som är här.
Hej, pappa.
Vad var det jag sa? Han är glad att se er.
Lägger...?
Lägger du pussel?
-Är du säker på att du är okej här? -Ja.
-Hur så? -Tja...
-Behandlar de dig väl? -Ja.
Störs du inte av de andra patienterna? Vi vet hur du gillar att vara ostörd.
Nej, de är okej.
Du måste sakna ditt hem. Ditt bibliotek.
-Dina böcker. Saknar du inte dem? -Vilka böcker?
Vi saknar din matlagning.
Vi ska hjälpa dig att rymma härifrån en vacker dag.
Ta med dig till vårt hus, så du kan förstöra köket.
-Inte sant? -Ja.
-Hur är maten här? -God.
Du brukade klaga på femstjärniga restauranger.
Stjärnor? Det är dag.
Ni kan... Jag ska prata med chefen.
Kom, morfar.
Jag förstår inte. För några veckor sen var han redig nog
att ge mig råd, som han alltid gjorde och sa att han skulle åka på en resa
med sin vän, och de...improviserar.
Så nu är han här...med Alzheimer.
Kanske berättade han bara om en resa han
gjorde med en vän för många år sen?
Ärligt talat har jag haft lite problem hemma...men det är ingen ursäkt.
Jag hoppas att ni har tid för er far nu, mrs Addison.
Han kommer att behöva er uppmärksamhet och tillgivenhet mer än nånsin.
Trevligt och avslappnande, va?
Vilka filmer tittar du på?
"No Country for Old Men"?
Vad har de för lekar?
Inte "Snurra flaskan", antar jag. Kortspel? Domino?
Ja?
Du fattar väl inte hälften av det jag säger?
Böcker, då? Nåt intressant?
Kors. Inte konstigt att du mister nervceller.
Oroa dig inte, morfar. Jag ska smuggla in det goda.
-Konjak? -"Konjak"?
Där är den gamla morfar jag känner. Vill du ha lite konjak?
-Gammaldags konjak. -Årgångs.
Vet du vad? Du sabbade min plan att rymma.
Han kände knappt igen mig. Han visste inte ens Tanias namn.
Åh nej. Vad sa läkarna?
Att det är Alzheimer och nån sorts barndomsregression.
Jisses.
-Du vet hur han är med sina böcker. -Ja.
När jag inte lämnade tillbaka en la han en rutten räka i handskfacket.
-Han minns troligen dem inte ens nu. -Tror du det?
Han kanske inte ens minns mig... eller hur mycket han hatar mig.
-Det här är väldigt fint. Jättefint. -Våra boende är väldigt bekväma här.
Nästan som om de var i sitt eget vardagsrum.
Många hade dödat för ett sånt vardagsrum, mrs Marcos.
-Tack. -Naturligt ljus.
-Det här är vackert. Tycker du det? -Absolut.
Hej, sötnos. Vem är du?
Tja, jag heter David. Och vem är du?
Du vet satans väl vem jag är. Don skickade väl dig för att spionera?
Sarah, snälla.
Jag vet att det finns en kamera i den.
Förlåt. Vem?
Don! Han kan stoppa upp det edliga intyget i röven.
Kom igen. Kom igen, Sarah. Lämna mr Addison i fred.
Han kom för att träffa sin svärfar.
Claude?
Det är...
Vart ska du? Kommer du ihåg mig? Hur är det med dig?
Hur trivs du här, polarn? Din svärson. David.
-Med ett "D"? -David med ett "D". Ja.
Känner du inte igen mig alls?
Du hatade alltid mig. Minns du det?
Jag ville säga att jag innerligt beklagar det som har hänt dig.
Du var en plåga, men jag ville aldrig slå dig så här.
Jag vill inte att sjukdomen drar ett streck över allt.
Jag vill att vi fortsätter där vi slutade. Ändrar på allt det här.
Jag vill att vi blir en riktig familj nu.
Selma ska också förlåta mig.
Hallå?
I värsta fall tar jag Florida.
I receptionen finns en kille som frågar efter dig,
och han ser väldigt suspekt ut och lite farlig.
Kors. Tack för varningen. Kors.
Mig svarade han nej.
Hermione, du aldrig förr har talat med sån framgång.
-Aldrig? -En gång blott.
Vad? Tvenne gånger? Vilken var den förra?
Jag ber dig, säg mig. Göd oss med beröm som tama kräk.
En enda god bedrift som obeprisad dör, visst mördar tusen.
Berömmet är vår lön. Ni kör oss förr...
...ettusen fjärdingsväg med vänlig kyss
än tio steg med piska.
Men, till saken: Mitt sista goda dåd var detta uppskov.
Vad var mitt första? Utan tvivel har det en äldre syster...
-Du använde min pappa för PR. -Det var inte jag, Selma.
-Han skulle aldrig låta dig ta fotot. -Jag svär på min mors grav.
Det måste vara nån från personalen.
De ser möjligheten att tjäna lite pengar. Det är den enda förklaringen.
Jag är lika asförbannad som du. Det kan du lita på.
Du utnyttjade väl honom?
(Är det din fru?)
-Vi kan stämma dem om du vill. -Nej. Jag vill inte ha mer publicitet.
Jag svär att jag är oskyldig. Vill du stämma dem ringer jag min advokat.
KONJAK
För dig.
Mamma gör ett patetiskt uppträdande och låtsas att allt är okej.
Ens make pippar horor och man låtsas inte veta om det.
Som om allt det inte räcker... vet alla i skolan.
De skrattar åt mig allihop och... Logan känner inte ens mig och...
...nu är du så här.
Jag vill bara lämna den här stan och...
Du kan inte bli upprörd över det.
-Pappa vill att vi åker till Florida. -Varför skulle ni åka till Florida?
-För att stanna? -Morfar... Förstår du mig?
Morfar, går du typ in och ut ur Alzheimer?
Jag har inte Alzheimer, raring. Jag fejkade mig in på det här stället.
Jag har aldrig haft det och får det inte, och jag mår bra.
Va? Varför skulle du göra det?
Eftersom det finns nån som behöver mig väldigt mycket.
-Vem? -Min första kärlek.
Och nu...är hon här.
Här.
Och hon har Alzheimer.
Jag vet inte vad jag ska säga.
-Så det var före mormor? -Ja, långt före mormor.
Kors.
-Du måste göra oss en stor tjänst. -Vad då?
Du måste hålla det här hemligt.
Du måste lova att inte berätta för mamma
och pappa att jag försökte rymma.
Överens?
Överens.
Jag är så glad att du har falsk Alzheimer. Det är otroligt konstigt,
och möjligen olagligt, men...ändå.
Ett teaterkompani kommer för att spela upp en pjäs för de boende.
-Verkligen? -Ja.
Och jag ser till att det är en särskild pjäs.
Den här.
"En vintersaga".
Det var Lillians bästa uppträdande nånsin.
-Och där har du min plan. -Din plan? För... För vad då?
Att hon ska minnas mig.
"Min käraste Claude. Jag skriver till dig"...
..."skyndsammare än jag skulle vilja och du är värd"...
..."eftersom den lilla tid jag har mellan repetitioner"...
..."är fylld med intervjuer för radiostationer och pressen."
Och detta ökar bara min frustration
över att inte ha dig här med mig"...
..."eftersom allt, absolut allt påminner mig om dig."
"Vet du vad? Jag har kommit till kaféet där vi alltid träffas"...
..."när du kommer till Paris."
"Förutom Earl Grey har jag beställt konjaken"...
..."du vanligtvis har efter ditt kaffe."
"Så när jag sätter mina läppar på glaset"...
..."försöker jag känna att jag sätter dem mot dina".
Det enda ställe där mina läppar känner sig vid liv"...
..."och kan sätta hela min kropp i lågor."
"Så du ser att jag letar efter dig"...
..."även på de mest omöjliga ställen".
"I varje skugga, i mina drömmar"...
..."på vare parkettplats."
"Och det känns som om jag glöder, inte från replikerna jag reciterar"...
..."eller strålkastarna överallt runt mig, utan från styrkan jag får"...
..."av att veta att du tänker på mig...läser mig"..."
..."lyssnar på mig...känner mig.
"Snälla, kom...väldigt snart."
"All min kärlek, Lily."
Det här brevet är väl till dig?
-Ja. -Du är Claude.
Och hon heter Lillian. Lily.
Är det därför du tillbringar så mycket tid med mig?
-För att jag påminner dig om henne? -Det är exakt därför.
Och varför kan du inte vara med henne?
Hon var gift.
Jag tror inte att hon nånsin...
...nånsin ville skilja sig.
Hon fegade ur. Jag hatar folk som fegar ur.
Lily! Lily! Kom här. Nu går vi. Det regnar.
Vi går in.
Claude! Kom igen! Det regnar!
-Kom in! -Jag gillar regnet.
Kom. Vi går in.
Vad sägs om att bjuda Logan och hans teaternördar?
-Jag vill inte störa hans klick. -Varför inte? De verkar så underbara.
Vad har hon på sig nu? Vad är det?
Det är så mesigt. Som hennes pappa.
Vänd dig inte om.
Jag sa åt dig att inte vända dig om. Han kommer över hit.
-Hej. -Hej.
Ja, hej.
Jag ville bara be om ursäkt för mina vänner. De kan vara idioter.
-Vi märkte inte ens nåt. -Förlåt att jag störde.
Du... Du spelar väl teater?
Ja, jag har varit med i några pjäser.
Ja, vi såg dig i vår stad, och du...du var otrolig.
Tack.
Hur som helst... Tania ville fråga dig nåt.
Ja?
-Hur blir det med Florida? -Jag vet inte. Pappa vill vi ska åka.
Mamma gör inte särskilt mycket motstånd. Så...
Hon nämnde aldrig ens det för mig.
Eftersom hon tror att du har Alzheimer.
Jag hittade teaterkompaniet. Allt har fixats.
-Säger du det? Vilket? -Ett väldigt speciellt ett. Du får se.
Knussla inte. Rekvisita, kostymer, belysning. Hela prosceniet.
Det ger dig gåshud.
Okej. Hej då.
Ledsen. Jobbet är inställt. Longwood vårdhem ringde precis,
och de ställer in på grund av publikens sjukdom.
Matförgiftning tydligen. Vi får boka om.
Hoppas konjaken var god. Hur har det gått?
Klart. Kompani avbokat. Grönt ljus.
Att hon en slinka är så fräck som de som pöbeln skällsord ger.
Hon är förtrogen med deras sista flykt.
Nej, vid mitt liv, förtrogen ej.
-Vad tycks? -Bättre. Det var bättre.
-Vi är teaterkompaniet här för pjäsen. -Ditåt.
Jag vet det. Tag gossen hit. Rätt väl att icke du har ammat honom.
-Fast han uti något är lik sin far. -Vad nu? Ni skämtar?
Tag gossen bort, hon får ej honom ha. Hon må leka nu med den hon bär på,
ty Polyxenes har skaffat henne den.
Hon är en sköka!
Hon är ingen sköka! Hon är en spion! Tro inte att ni kan lura mig.
-Kan ni aldrig hålla käften? -Beklagar.
-Det är viktigt. -Du tror att alla är en spion.
Och sluta ha den smaklösa, gröna tröjan!
Ut!
Donahue. "Scarborough Fair."
Nu, tack.
-Ingår han i föreställningen? -Han gör det nu.
Själva dygden brännmärks av förtalet...
Det gör barmhärtigheten...
När ni har sagt hon är vacker hindrar det er att säga att hon är dygdig.
Det må vara sagt av den som mest orsak har att gräma sig.
Hon är en sköka!
Om en skurk det sagt, den största ärkeskurk i...i...
Den största ärkeskurk i...i...
Om en skurk det sagt...
...den största ärkeskurk i hela världen...
Han vore blott så mycket större skurk...
...men ni, min kung, ni endast misstar er.
Det är ni, min fru, som tagit miste...
"Polyxenes för Leontes".
Polyxenes...
"Polyxenes för Leontes".
Polyxenes...
Polyxenes för Leontes.
O, du kräk som jag ej nämna vill
med rätta namnet, på det att grovhet ej,
förledd av mig, må föra samma språk och inte skilja på prins och tiggare.
Jag har sagt att hon är en sköka och åt vem hon är det.
Mer än: Hon är en förräderska.
Nej! Vid mitt liv, förtrogen ej!
Hur skall ni icke sörja, när ni till bättre kunskap kommit om
att så ni mig har skymfat?
Jag måste ha tålamod tills himlen mig gunstigare blir.
Jag gråter ej så snart som kvinnor pläga.
Bristen på en så fåfänglig dagg uttorkar kanske er barmhärtighet.
Här bor hederskänslans sorg som brinner
värre än att tårar kunna utsläcka den.
-Må kungens vilja uti fullbordan gå. -Nå, blir jag lydd?
Vem följer med mig? Jag besvär ers höghet.
Låt mina damer komma med. Mitt tillstånd kräver det.
Den stråt som nu jag går mig för till evigt väl.
Farväl, min kung. Jag ville aldrig se er sorgsen...
...men det får jag nog.
Kom nu, det tillåts er.
Claude.
Jag saknade sig så mycket.
Åh, min Claude.
Du är så vacker.
-Ja! -Herregud!
-Var är hon? -Vem?
Mr Berenson? Mrs Blanche? Lily?
Hej, raring.
De nya testen visar inga tecken på Alzheimer eller demens.
Era själsförmögenheter är faktiskt oklanderliga.
Jag är frisk. Jag är inte sjuk. Gör det dig lycklig?
Ja.
Det är jag också, Claude, men Alzheimer
är inget att skämta om.
När hörde du mig skämta om Alzheimer? Aldrig.
Jag sa bara att jag hatade att ha blöja.
Jag vet inte vilka planer du och din familj har,
men jag är rädd att du inte får lov att bo här längre.
Men Lillian, då? Jag älskar henne och hon mig.
Hon har en kärleksfull make som troligen
inte gillar romantiska närmanden...
...men vi skulle leka med elden om vi lät dig stanna.
Jag hoppas att du förstår. Det är allt jag har att säga.
Tack, ms Marcos. För allt.
-Jag vill inte att du åker. -Tack.
Både du och jag vet
att du är mycket smartare än folk tror.
Du vet.
Kom igen.
Mitt trevligaste minne här är att du verkligen kan spela gitarr.
Var medveten om hur speciell du är. Okej?
-Sir... -Sir.
Min skyddsängel.
Vart ska du?
Min dotter och min dotterdotter... behöver tillbringa tid med mig.
Har du en dotter?
Det är bra.
Jag kommer att älska dig... så länge jag lever.
"Tvivla du om ljust kan vara."
"Där som sol...och stjärnor bo."
Mamma tänker inte säga det, så...jag undrade om vi kunde bo här ett tag.
-Snälla. -Boka det.
Boka det?
-Måste jag prata med din receptionist? -Dygnet runt, året runt.
Oavsett vad. Jag har gästrummet. Två sängar.
De är bäddade och väntar på en mamma och dotter.
-Vad sägs om det? -Bra. Skulle du laga mat?
-Jag älskar det här hotellet. -Det är ditt ansvar.
Världens bästa hotell.
Måste jag laga alla måltider?
Jag miste henne nästan en gång. Gjorde allt jag kunde för hon skulle stanna.
Du fick fram det bästa i mig. Jag var förvånad att hon stannade.
Den här gången...
...finns det inget jag kan göra.
Den här gången kunde jag bara inte träda åt sidan.
Jag vet. Och jag är tacksam...
...för att du gjorde hennes dagar ljusare.
Den här gången och på den tiden.
Du kan besöka henne när du vill.
Det du precis gjorde för mig
är det vänligaste nån kommer att göra för mig.
Jag vill tacka dig.
Tack så mycket. Okej. Vem har vi härnäst? Daniel. Danny. Okej.
Är du redo, Danny? Är du inte nervös?
Synd att morfars flickvän inte sufflerar mig.
Det behöver du inte. Du är en naturbegåvning.
Jag hade velat se henne i hennes glansdagar. Hon var vacker.
-Vill du öva repliker? -Ja.
"Tvivla du om ljust kan vara där som sol och stjärnor bo."
Tvivla du på sanning klara, på min kärlek ska du tro."
Vill du öva repliker igen? Okej.
Goddag.
-Herregud. Du ser fantastisk ut. -Det gör du också.
-Fosamax? -Nej.
-Diklofenak? -Nej.
Din fuling.
Jösses. Det skålar vi för.
-Här. Tack, frun. -Tack.
Kaffe och kaffe.
-Så hur är det med dig? -Glider fram.
"Glider"? För dig är "glider" bra.
-Det funkar att glida. -Det verkar så.
80 år.
-Glider fortfarande. -Ja.
Undertexter: BTI Studios Översatt av: Jeffery Rahm
Subtitles by sub.Trader subscene.com