Mitä haluavat pojat olla Herran työssä?
Taistelutovereita.
Mitä haluavat tytöt olla Herran työssä?
Sanansaattajia.
Kuka on viitoittava meille tien?
Tähti on johtava meitä!
Seuraat väärää profeettaa!
Valehtelija!
Murhaaja!
Auh!
Jumala rankaisee! - Valehtelija!
Missä se Luvattu maa on?
- Siellä Egyptin ja Babylonian takana.
Mut nyt mennään ensiks Helsinkiin.
Salome!
Täällä meillä on hyvä.
- Hyvä, ottakaa tavarat, niin mennään katsomaan yläkerran huoneet läpi.
Minä! - Minä! Ei!
- Isommat saa valita ensin. Kuulitteko, Rosa-Lie ja Rosa-Maj?
Jos ei kelpaa, saa mennä pihalle nukkumaan.
Elsa, alas petaamaan.
Tämä myös.
Yhdessä käymme, rinne jyrkkä
Kohoaa Siion taivaisiin
Jos eksyn, tietä jos en löydä
Niin ohjaa ääni enkelin
Ristin tuon tunnen painavan
Mut nään jo portin valtavan
Mua oottaa siellä enkel kaunis
Salin nyt näyttää taivaisen
Juhlapöytä on jo valmis
Istun mä viereen Jeesuksen
Saan ilon suuren, autuaan
Mä vihdoin saavun satamaan
Meillä on Jumala, joka johtaa meidän tien maailman halki.
Hän johdattaa meidät kohti Taivaan valtakuntaa,
ja pyhä tie sinne käy Jerusalemin kautta.
Jerusalem, Jerusalem...
- Siellä on appelsiinipuita ja viiniköynnöksiä,
ja lämmintä siellä on aina.
Kylmyyttä ei ole.
Vain luja työ, luja usko
ja lopullinen palkkio!
Meitä vainotaan.
Meidän oli pakko lähteä.
Mutta ne eivät tiedä, että Helsinki on vain välietappi tällä matkalla.
Sillä polku kuljetaan yhdessä loppuun asti.
Siellä on se, minkä sota meiltä vei.
Ne, jotka vei sairaus ja puute, rikos ja vääryys.
Kaikki ne, jotka ollaan menetetty.
Oon puhunut niitten kanssa, ja ne sanoo: "Tulkaa!"
Mä näin ne.
Niillä oli kauniit vaatteet, ilo ja onni silmissä.
Pieni tyttö ja pieni poika.
Salome...
Sun äitis on susta ylpeä.
Taivaaseen asti se kuulee, miten kauniisti sä laulat.
"Tulkaa", ne sanoo. "Uskokaa ikuiseen elämään."
Niin me tavataan siellä, missä on lämpö ja rakkaus.
Ja paratiisin ilot ja kukkivat puut!
Jerusalem, Jerusalem.
Salome.
Salome!
Joku huus. - Ssshh.
Ei oo hätää.
Sä näit vaan pahaa unta.
Kato.
Se oli mun äidin.
Maria anto sen mulle, kun mä täytin 14.
Se on merkki siitä, että mä oon siunattu. Ja turvassa.
Ihan niinku säkin.
Me ollaan Marian lapsia. - Voinks mä olla sun lapsi?
- No et oikein.
Mutta kyllä mäkin susta huolen pidän.
Salome.
Maria pyys sua.
Saat lähtee sen kanssa kaupungille.
- Ai Maria?
- Teet mitä se käskee, et yhtään enempää.
Sä oot tyhmä maalaistyttö. Muista se.
Koita ettet heiluttais käsiäs noin kamalasti, kun kävelet.
Mennään.
No, miltä näyttää? - Ihan niinku ulkomaan elokuvatähti.
- Ota sä tää vanha.
Ota vaan.
Koita sitä.
Kiitos.
Se sopii.
Kuulemma sulla on hyvä pää.
Oot hyvä kirjottamaan ja lukemaan.
Saat olla tästä lähtien mulle ja Einolle apurina.
Jos haluut.
Joistain ihmisistä ei saa pahaa pois.
Mutta sinä et minua petä. Ethän?
En koskaan.
Kalasoppaa.
Pitää syödä.
Haapakoskelta saatiin 900 markkaa.
Sulkeisiin: myi hevosensa.
Rönnqvist, 120 000 markkaa. Sulkeisiin: tila ja irtaimisto.
Se riittää.
Tuu.
Saat harjata mun hiukset.
Eino, näätsä?
Kato, miten kaunis Salomesta on tullu.
Kaunis oli äitiskin.
Mäkään en saanu kauaa äitini kanssa olla.
Ne anto mut toiseen taloon. Piiaks.
Mä olin vaan viiden vanha.
Eino, lue meille jotain hauskaa.
- "Kihlaus ilmassa".
"Helluntai-ltana soitti eräs reserviluutnantti lentosatamaan
ja tilasi koneen kiertolentoa varten Tukholman ylle."
"Matkalla hän vaihtoi kihlat valittunsa kanssa."
Oksettaaks sua?
- Vähä.
- Meni ihan muusiks.
- Tunsitsä sen? - Sitä näky aina joskus.
- Se on Taivaassa nyt.
- Tuskinpa.
Mitä mä siitä muistan.
Ja varmaan vaa jonku vaivasen lantin takia.
Missä sä asut? - Toivolassa.
- Missä se on? - Tuolla Meilahessa.
Mä oon Salome.
- Malin.
Salome on kumma nimi. - Se on Raamatusta.
Maria anto sen mulle. Mun nimi oli ennen joku muu.
- Ai kuka Maria? Sun äiti? - Ei, mut mä asun sen kans.
Maria Åkerblom.
Etsä tiiä sitä? Kaikki tietää sen!
- Mistä se on kuuluisa? - Se tekee ihmeitä.
Puhuu enkelten kans.
Se on ihan totta!
Siitä on kaikkia paskajuttuja, mutta ei niistä kannata välittää.
Me asutaan kaikki yhessä ja ollaan Marian lapsia.
- Hihhuleita!
Ei siinä. Oon mäkin Pelastusarmeijan keittoo syöny. - Sun pitää nyt lähtee.
- Miks? - Mä en saa puhua ulkopuolisille.
- Miks?
- Koska Saatana on joka paikassa.
- Mitä?
Ai et mä oonki Saatana ja mä en oo ikinä tajunnu sitä?
Mä oon ihan järkyttyny nyt! Heh!
Oi pianhan lapsonen
langeta vois.
Jos käsi ei enkelin
kädessä ois
Jos käsi ei enkelin
kädessä ois
Bravo.
- Ihastuttavia. - Orpoja.
Yks osa Marian köyhäinaputoimintaa.
- Niin.
Siellä valmistellaan Kokkolassa syytettä.
Veneliuksella on kirkkoherra ja arkkipiispa takanaan.
- Se on se tallipojan juttu?
- Niin, mutta sitten on vielä tämä maanviljelijä.
Sanovat, että tapon yritys.
- Senhän piti olla jo selvä.
- Venelius sen on ylipuhunut. Maksanut sille tietysti.
Salome!
Auttakaa!
Mä näin pedon.
Ja Herran enkelin, ja se enkeli ajoi kärryjä.
Sillä oli kädessään miekka, ja sen hiuksissa paloi tuli.
Ja se peto musertui neljän pyörän alle.
Näitkö muuta?
- Venelius...
- Eihän me semmosta voida.
- Kiitos, Salome.
Jäätte Kannuksessa pois junasta ja pyöräilette Kokkolaan.
Sen kesäpaikka on Morsiussaaressa.
Siinä lukee portissa Venelius.
Eikä sanaakaan tästä.
Sun pitäs mennä sairaalaan.
- Salome!
- Etsä tännekään voi tulla.
Aih!
Mun ois pitänyt tajuta.
Heti kun mä näin sen, niin mä ajattelin että ei.
Mut sit mä kuitenkin menin.
- Kuka se oli? - Jotkut on semmosia.
Tykkää nähä kun sattuu.
Jos mä nään sen vielä, niin mä tuikkaan sitä puukolla.
- Sun pitäs mennä sairaalaan.
- Jos mä meen sairaalaan, ne ilmottaa poliisille.
Ja sit mä joudun köyhäintaloon, ja siellä ei oo ku hulluja ja...
...ja luteita.
Mä nukun ihan vähän vaan.
Pitäiskö mun leikata tämmönen?
- Mut noi on niin kauniit.
Eino, älä viitti olla tuommonen patsas.
Eino osaa joskus olla niin tylsä.
Sä et Salome tiedäkään.
Eino on oikea sankari.
Oli pelastamassa meitä punikeilta.
Hän oli paikalla, kun Viipuri putsattiin.
Rukoillaan.
Anteeks.
Tuli nälkä.
Täällä on lapsia!
Pidätän teidät Maria Åkerblom ja Eino Vartiovaara
epäiltyinä nimismies Veneliuksen
sekä siskonsa että palkollisensa murhan suunnittelusta ja yrityksestä
Kokkolassa kesäkuussa 1927.
Alkakaas viedä.
Sun pitää nyt heti lähtee. Mä en ois saanu päästää sua tänne.
- Enhän mä oo ku maannu tässä. - Me ei saada puhua ulkopuolisille!
Se on sääntö. Ja nyt ne vei Marian.
- Hei...
- Ei se oo tehny mitään!
- No mut sit ne varmaan päästää sen pian pois.
Eikä ne sitä hakatakaan uskalla.
Kerta se on kuuluisa ja kaikki.
Ne vaan tekkee kiusaa.
- Sun pitää nyt lähteä.
Kuka se on?
- Vastaa, kun sinulle puhutaan.
- Salome, Jumalalta ei ole salaisuuksia.
Sitä oli hakattu. Se tarvi vaan paikan, missä nukkua.
- Valehtelet.
- Se on totta.
- Miten sä tänne osasit?
- Kaikkihan sen tietää, että Maria Åkerblom asuu täällä.
Ja et hän auttaa köyhiä ja kodittomia.
Ja...
Kun mun pää painettiin maahan, mä luulin jo, että...
...nyt mä kuolen.
Ihan niinku ääni ois sanonu, että:
"Maria Åkerblom auttaa sua."
Ja sit mä heräsin, ja mä en ollukaan kuollu.
Sitten mä tulin tänne.
Ja Salome autto mua.
Ihan niinku se ääni oli luvannu.
- Vakoilemaan se on tänne tullu. - Tossa kunnossa?
Jos sä luotat Mariaan
ja pelkäät Jumalaa, niin ei me sua pois ajeta.
Eikös ne pyhät entisaikaan tykänneet, että on tälleen vaatimattomampaa?
Sulla kävi tuuri. Hahah!
Tänne vaan. Lasketaan tähän.
Odota.
- Mitä me tääl tehään? - Istu.
Mä opetan sut rukoilemaan.
- No kai mä nyt osaan.
Kädet vaan yhteen, ja Jeesus, Jumala...
Pyhä Henki.
Mä en oo vaan tottunu.
Mun äiti on vapaa-ajattelija. - Mikä?
- Semmonen, joka ei usko Jumalaan.
Mut se uskoo ihmiskunnan kehitykseen.
Elovuutioon.
- No nyt sun pitää kyllä oppia.
Laita kädet ristiin.
Näin.
Hyvä.
Sitte sulje silmät.
Ja...
Puhut hiljaa mielessäs ja kutsut Jumalaa.
Se on niinku semmonen lämpö, jonka yhtäkkiä tuntee.
Sitte tietää, ettei oo koskaan yksin.
Se tulee ulkoo, mut samalla se on sussa sisällä niinku valmiiks.
Tunnetsä sen?
- Ehkä.
Valhe ja väkivalta on seurannut Åkerblomia lapsesta asti.
Isä oli jumalan kieltäjä,
täti mieleltään sairas kaatumatautinen.
Åkerblom annettiin pois viiden vanhana piikomaan.
Ehkä siihen oli syynsä.
Ainakin Åkerblomia pidettiin uudessakin perheessä
kurittomana, pahatapaisena ja valheeseen taipuvaisena.
Voi kysyä, liittyykö tämä käsillä olevaan tapaukseen.
Ehkä ei.
Kuten ei liity myöskään Åkerblomin tallipojan Sundellin kohtelu.
Sundell hakattiin verille kepeillä, remmeillä ja kettingeillä
ja pakotettiin sitten istumaan suolavedellä täytettyyn paljuun.
Tätä jatkui usean päivän ajan.
Syynä olivat Åkerblomin mielestä turhan likaiset hevosten pilttuut.
Tähän ei liity myöskään Åkerblomin toimia tutkineen
varakihlakunnan tuomari Pulkkisin selittämätön kuolema
jonkinlaisen mystillisen myrkytyksen uhrina.
Pulkkis kuvaili, että oli kuin rotta olisi syönyt vatsaa sisältäpäin.
Verta tuli korvista ja silmistä.
Pulkkisin palveluskuntaan kuului henkilö,
jonka veli on åkerblomilaisia.
Ehkä tämä on sattumaa. - Se on valhetta!
Mikä kammottava väkivallan vuo Åkerblomia seuraakaan!
Asia on niin, että liikkeen kannattajat ovat joutuneet
Åkerblomin uskonnollisen suggestion vaikutuspiiriin.
Varsinaiset ampujat saavat omat tuomionsa, ja ne ovat ankarat.
Mutta oikeuden on vaadittava tilille nimenomaan päävastuulliset.
Liikkeen johtajat.
Nämä kaksi tässä.
Jotka panevat tahdottomien seuraajiensa käteen revolverin.
Lataavat ja tähtäävät.
Ja Vartiovaara otti teidät ottotyttärekseen?
- Herran enkeli sitä siltä pyysi.
- Melkein aikuisen naisen.
Varsin erikoista.
Ja sitten asuitte saman katon alla.
- Tässä on lääkärintodistus. Minä olen virgo intacta.
Puhdas ja tahraton. Maria on puhdas ja tahraton.
- Todistus on epäilemättä yhtä aito
kuin Mariaa vastaan tehty niin sanottu murhayrityskin!
Palakaa helvetin tulessa!
Maria Åkerblom ja Eino Vartiovaara todetaan syyllisiksi
murhayrityksen suunnitteluun ja avunantoon,
väärään valaan, salassapitoon sekä väkivallalla uhkailuun.
Ida Maria Åkerblom tuomitaan 15 vuodeksi kuritushuoneeseen.
Eino Rafael Vartiovaara tuomitaan niin ikään
15 vuodeksi kuritushuoneeseen.
Johannes Albin Haapakoski, Anders Mikael Slotte,
Kauko Ilmari Hemminki, sekä Erik Birger Tast
todetaan syyllisiksi murhayritykseen.
Heidät tuomitaan kukin 12 vuodeksi kuritushuoneeseen.
Tuomiot pannaan täytäntöön välittömästi.
...anna heidän kuolla ikuisessa Helvetin tulessa...
...vie niiltä kaikki, mitä ne on koskaan rakastanut.
Iänikuisesti. Anna heidän kuolla.
Ootsä toi pieni tossa?
- Se ei päässy takas enää.
Mä luulen, et se pakeni Ruotsiin.
Joku päivä mä meen sinne ja etin sen.
Ehkä mä meen tällä veneellä.
Mitä sä aiot tehdä?
- Ootan, että Maria pääsee vapaaks, ja seuraan sitä Pyhään maahan.
- Voi käydä aika pitkäksi.
- Mitä sä teet?
Hullu!
Haluutsä nähdä sun sulhasen? - Mitäh?
Se on semmonen pakanataika.
Kokeile.
Kumarrut yli ja katot peilikuvaas.
Sitten suljet silmät ja sanot kolme kertaa hitaasti:
"Näytä Hiisi naitava." - En sano.
Sitku sä avaat silmät,
niin sä näät sun sulhasen.
Mut jos et nää mitään,
et ees omaa peilikuvaas, niin sit sun sulhanen on Kuolema.
Ei oo pakko, jos ei uskalla.
- Näytä Hiisi naitava.
Näytä Hiisi naitava.
Kohti taivast nousee katse
Siellä valkea ratsu on
Satulassa, korkealla
istuu Jeesus peloton
Minkälaisessa maailmassa oikein elämme,
kun meistä puhtain on suljettu lukkojen taakse?
Näinä koettelemusten aikoina uskomme on luja ja vakaa.
Olemme saaneet Toivolaan myös uuden pelastusta janoavan lampaan.
Hänen nimensä on Malin, ja hän on 17 vuotta.
Hän on ahkera ja sopeutunut joukkoomme nopeasti.
Lapset voivat hyvin ja koirat myös.
Sotilaasi ovat pysyneet lujina ja odottavat tähteään.
Rukoilevan joukkosi puolesta sinun ei tarvitse pelätä.
Mutta kaikkien usko ei ole ollut yhtä vahva.
Gunvor ja Per lapsineen ovat palanneet Teerijärvelle,
samoin Holmit ovat lähteneet.
Rukoilemme heidän sielujensa puolesta.
Elsa!
Einosta meilläkään ei ole uutisia.
Voimme vain toivoa kuulevamme veljestämme pian.
Asia on varmasti niin kuin epäilet:
viranomaiset pitävät hänen kirjeensä itsellään.
Tuomiopäivänä he tulevat saamaan rangaistuksensa.
Ei oo totta!
Sä sait sen! - Et kerro muille.
Ne alkaa taas vaan nurista.
Me odotamme ja valmistaudumme,
tietäen, että sinä palaat ja johdat meitä eteenpäin.
Kohti päämäärää, kohti Jerusalemia.
Siellä meitä odottavat kukkivat puut,
siellä kaikki koettelemukset...
Kyllä me sitä tallipoikaa lyötiin. Se oli väärin.
Muu on valetta.
Ne vie mut Kokkolaan kuultavaks.
Jos saisin rakkaille viestin.
Mä oon Jumalan asialla.
Sille ei saa puhua.
- Miksei?
- Kai se tulis siitä vaan hullummaks.
- Se itkee!
Itkeekö se äitiä? Minä kuulen, kun se itkee!
- Se tekee joskus tollasta. Ei siitä tarvii välittää.
Me rukoillaan sen puolesta.
Joku päivä Maria parantaa sen.
Pitäis päästä käymään naistenhuoneessa.
Vai tuutko auttamaan?
Hiljaa sit.
Kato!
Ne kuulee!
Jumala vielä palkitsee sut.
- Viinaa tällä ennen vietiin.
Mutta nyt ollaan paremmalla asialla.
Kato miten kauniita.
Näytä.
Melkein samanlainen ku mun äidin.
Outoa.
- Tunnetsä sen jossain?
Et se on kuollu?
Tuntuuks se sulla jossain?
- En mä oikein tiedä.
En mä oikein muista, miltä tuntu, kun se eli.
Ennen mä aattelin, et se näytti vähän samalta ku Maria, mut...
En mä oikeestaan muista sitä.
- Sitku mä oon löytäny äidin...
...niin sit mä lähden johonkin kauas.
Mä osaan jo kaikkii kielii.
Vill du knulla? Bra och billig.
Komm her, Mädchen. Hab keine Angst.
Djevushka.
Krasavitsa.
Mä haluun nähdä Pariisin.
- Ja Rooman.
- Kairo.
- Efesos. - Mikä?
- No se Paavalin kirjeissä.
- Jos sä oikeesti lähet jonnekin maailmalle,
on ehkä parempi, että tuun mukaan.
Malin, meidän pitää mennä. - Mitä...
- Meidän pitää mennä. Nyt.
Tuokaa lapset alas.
Jumalan ihme!
Salome...
Ssshh...
Kaikki on hyvin.
Kaikki on nyt hyvin.
Lasten takia laitettiin lukkoon.
Se on tarttuva tauti, ei voi ottaa riskiä.
- Hommatkaa nyt hyvät ihmiset sille lääkäri.
- Maria...
Mitään ette tiedä?
Mikäs sun nimi on?
- Mä oon Malin. - Mä muistan sut.
Sä oot tuolla kaduilla pyöriny.
Vaikka vähän erinäkösenä.
Ethän sä tänne kuulu.
Kato, sä et oo tyhmä tyttö. Kyllähän mä sen nään.
Ei nää näiden jutut suhun uppoa, nää helvetit ja enkelit ja muut.
Mä autan sua.
- Jos lähtisitte pois meidän kodista.
- Menkää nyt ja antakaa ihmisten nukkua.
- Niin...
Me rukoillaan teidän puolesta!
Oota sit, et se puhuu ensin.
Ja älä kato heti silmiin, vaan oota, et se...
Rakkaat.
Miksi lapsia istuu aikuisten pöydässä?
Oli tilaa, kun Per, Gunvor ja Holmit...
Rukoillaan.
Siunaa Jeesus ruokamme...
Amen.
Tässä on Malin.
Käy polvilles.
Tervetuloa, rakas lapsi.
Eino pitää saada ulos sieltä.
- Ei tiedetä tarkasti, missä se on. - No ottakaa selvää.
- Se voi olla vaikeeta.
- Ja säkö muka tiedät, mikä on Jumalalle mahdollista ja mikä ei?
- En.
- Onko toi Boriksen pentu? - On. Se on Voitto.
- Totteleeko se? - Ei me oo alettu vielä kouluttaa, kun se on vasta...
- Pitää aloittaa ajoissa, muuten se menee pilalle.
Mä tiedän kaiken, mitä täällä tapahtuu.
Te luulette, että mä en nää mitään.
Mutta enkeli näyttää mulle kaiken. Kaiken.
Lindgrenki on ylpistyny.
- Mutta nyt sä oot tullu takas, ja kohta jatketaan Luvattuun maahan.
Tuu tänne.
Koirat. Ne tietää.
Hiljaa!
- Tuu vaan. Ei se pure.
Malin. Mistä se tulee?
Onks se Raamatusta?
- En mä tiedä.
Meidän pitää keksii sulle uus nimi. Vai mitä?
Mikä sä oikein oot?
- Mä oon Malin.
Hiljaa!
Hei...
Herää, herää!
Herää!
Hae Eino tänne.
Ei se oo täällä.
- Ei oo hätää.
Älä lähe.
- Mua on katottu tolla tavalla aiemminkin.
- Mitä sä puhut?
- Etsä nää, mitä täällä tapahtuu?
Ne kaikki jutut siellä oikeudessa. Eihän niitä oo voitu keksiä.
Se on ihan hullu. - Miks sä puhut tommosia?
Se on Herran enkeli.
Ja se otti sutki tänne asumaan, vaikka ootki tommonen katutyttö.
Ja orpo sä oot, ihan niinku mäkin.
Sun äitis oli punahuora, ja se missään Ruotsissa oo vaan kuollu.
Kato, ettei kiehu yli.
- Ootsä koskaan ajatellu lähteä täältä?
- Ei ne päästä.
Mä yritin kerran, mutta ne löys mut asemalta.
Ja sitte ne vei taas kellariin.
Mut se oli ihan oikein mulle. Mä varastin.
Se oli niin nätti se pullo ja tuoksu ihan hirmu hyvälle.
Mä jo luulin, et mä en pääse pois ollenkaan.
Että ne jättää mut lukkojen taa.
Ja mulle käy niinku sille Einon rouvalle.
Kettu päässy kanalaan. Jotku vielä kituu.
- Kato, ettei koirat liiku pihalla.
Mettään tuonne taakse ei nyt saa mennä.
Mä panin raudat ison kiven viereen.
Onks se Einon vaimo siellä huoneessa?
- Oli joskus kauan aikaa sitten.
- Se on Elsan äiti.
- Nyt se on vaan sekaisin mennyt ihmisraukka, joka tarvii apua.
Kokeile sä.
Sunki korkea aika oppia näitä hommia. - Saga hei...
Ei se oo kuollu.
Etsä sitä voi tietää. - No en nii.
Anteeks.
Sitku ollaan päästy Ruotsiin, lähetetään kirje poliiseille.
Ne päästää sen naisen ja hakee Elsan.
- Mua pelottaa. - Ei ne meitä kiinni saa.
- Ei se...
Vaan se, että osaanko mä olla tuolla ulkona.
- No eihän kukaan mukaan osaa.
Tietysti sä pärjäät.
- Et sit jätä mua yksin.
- En.
Salome. Maria kysyy.
Salome.
Eino...
Se on hylänny meidät. Kato miten rumasti se kirjottaa.
Mua kun sattuu.
Nuku mun vieressä ens yö. Mä en kestä olla yksin.
Onneks sä oot siinä.
Onneks Jumala lähetti sut.
Salome, kato mua. Kato mua.
Sä oot mun lapsista mulle kaikkein rakkain.
Oot aina ollu.
- Anteeks.
Anteeks.
Sä oot mun äiti.
Ssshh.
Ei hätää.
Kaikki järjestyy vielä.
Herra armahda.
Malin.
- Se saa mennä, jos se haluaa.
Ei se koskaan kuulunu tänne.
Ei niinku sinä.
Nouse.
Ei nää oo Jumalan tekoja, mitä täällä tehdään. Juokse.
Juokse!
Juoksin sen perään.
Rakkaat.
Nuori Malin on jättänyt meidät.
Se valitsi toisenlaisen tien.
Rukoillaan. Myös Malinin puolesta.
Amen.
Onhan se harmi.
Mä jotenkin pidin siitä tytöstä.
Se oli jotenki jännä.
Salome, kaikissa on kaks puolta.
Toinen on se, joka kuulee Herran kutsun, ja toinen on se,
joka on petollinen ja kostonhimoinen, ja sitä on vaikee voittaa.
Mut mä uskon, että Malin rakasti sua sen omalla tavalla.
Sillä vaan se toinen puoli oli paljon vahvempi.
Kaikki, mitä sä kuulit tulevan ulos sen suusta oli pelkkää valetta.
Sun pitää pystyy puhdistaan sun sydän siitä.
Mä nään sen nyt Einossaki.
Kuinka se sai mut tekemään asioita.
Kaikki ne todistajat ja väärät valat.
Se oli kaikki Einon idea.
Ja nyt mä istun tääl pimeessä.
Mä en pysty hengittään.
Käy hakee mulle lisää juotavaa.
Koska sä tapasit mun äidin?
- Sillon ku ne toi sut tänne.
- Se oli sillon jo kuollu. Se kuoli espanjantautiin keväällä '19.
- No enhän mä nyt kaikkea voi muistaa.
Mitä väliä sillä on? Nyt sä oot täällä.
Laita jotain musiikkia.
Sä saat sen.
Ei tarvii pelätä.
Kaikki menee hyvin.
Viesti poliisille: Åkerblom on Toivolassa.
Porrastasanteella on kaapin takana salahuone.
- Yksinkö sä täällä puhelet?
Hassu.
Laula mulle jotain.
Lasse! Lasse!
Kuka siellä?
Maria!
Tänne!
Jättäkää meidät rauhaan!
Tuu auttamaan!
Kukaan ei tuu sua koskaan rakastamaan niin kuin mä.
Ai...
Tekstit: Janne Kauppila Saga Vera Oy