EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
I en fjern verden i krise
hidkaldte en urgammel profeti Toaerne.
Seks legendariske helte.
Alle drevet af øens elementer.
Tahu, ildens Toa.
Kopaka, isens Toa.
Pohatu, stenens Toa.
Gali, vandets Toa.
Onua, jordens Toa.
Lewa, junglens Toa.
Jeg ved, at meget er sket.
Efter tusindvis af år
er jeres familier vendt tilbage
for at genopbygge maskemagerens by.
Det må virke underligt.
Du kender kun til junglen.
Og I kender kun til regionerne af sten, is og vand.
Men vi er okotanere.
Engang var dette vores verdens centrum.
Og nu er vi vendt tilbage.
I har sikkert spørgsmål, men de må vente.
Lad mig først fortælle jer, hvordan vi vendte tilbage til vores by
og give jer en forsmag på, hvad der venter.
Sæt jer ned.
Engang var det en smuk by.
Jeg vil gerne tro, at den kan blive det igen.
Men det afhænger af mere end jeres forældre.
Det afhænger af seks helte fra en anden tid og et andet sted.
Og om de kan tæmme de elementer, som giver vores planet liv.
I kender dem fra jeres egne regioner.
Ild, vand, jungle, jord, sten og is.
For jer er de kun dele af vores ø,
men for Toa er de hjerteblod.
Før problemerne begyndte, herskede der fred.
Og måske er det der, vi bør begynde.
For mere end tusind år siden
var dette et fredeligt og pulserende sted.
Øens to beskyttere, Ekimu og hans bror Makuta,
tæmmede elementernes kræfter og smedede dem til masker.
Men Makuta blev jaloux på sin bror og hungrede efter mere magt.
Uden sin bror Ekimus vidende
brød den jaloux Makuta den hellige lov
og skabte en maske, som kombinerede alle elementernes kraft.
Han kaldte den Den ultimative krafts maske.
Men da maskens kraft strømmede gennem Makuta
blev han mørk og ond.
Ekimu tog den hellige hammer
og slog masken af sin brors ansigt.
Ekimu reddede Okoto, men prisen var høj.
Både Ekimu og Makuta faldt i en evig søvn.
Vores forfædre begravede Ekimu.
Maskerne var for kraftfulde til at blive overladt til de dødelige,
så de blev gemt for evigt.
Ekimu blev forseglet i en hemmelig grav
og maskemagerens by blev forladt.
Selv om Makuta lå begravet dybt under vores ø
var hans ånd stadig mægtig.
Han hidkaldte mørke kræfter, som skulle finde hans maske og vække ham.
Hvis det lykkedes Makutas lakajer at vække ham,
ville vores ø blive kastet ud i et evigt mørke.
Så vi, vogterne,
samledes og udførte et urgammelt ritual.
Deres legende blev mejslet ind i murene i vores tempel
og deres navne holdt levende i vores ritualer.
De var Toaerne.
Det var deres opgave at redde Okoto.
Junglens Toa Lewa var hurtigt og snarrådig
som junglen, der gav ham sin kraft.
Han forandrede sig altid og var den mest legesyge af alle.
Den grublende Pohatu var den mest seriøse af dem alle.
Sten-Toaen var sjældent glad,
men han var frygtløs og magtfuld.
Is-Toaen Kopaka var frygtløs og stærk.
Men han kunne være lige så usmidig og kold,
som elementet, der gav ham sin kraft.
Gali var lige så kraftfuld som de andre,
og lige så spændstig som hendes element, vand.
Den stille og kraftfulde Onua, jord-Toaen,
udgjorde en stabil grund, som jorden, som gav ham sin kraft.
Han var urokkelig og udholdende.
Der var Tahu, ild-Toaen.
Han så sig selv som en leder
før han vidste, at der fandtes flere som ham.
Med hjælp af deres vogtere
skabte Toaerne kræfternes masker.
Da de tog maskerne på, gik en gammel profeti i opfyldelse.
Og for første gang
oplevede Toaerne elementernes kræfter, som de blev født til at beherske.
Toaerne havde kræfter, men de havde brug for Ekimus visdom.
Kun han kunne lede dem til deres sande skæbne.
Toaernes søgen efter Ekimu førte dem hertil,
til maskemagerens by.
Da de kom hertil så den ikke ud, som den gør nu.
Byen var et mørkt sted, hvor det vrimlede med onde væsener.
Der lå fælder om hvert et hjørne!
Og for første gang i tusind år
gav de levendes fodtrin genlyd i maskemagerens by,
som vi havde forladt for flere hundrede år forinden.
En efter en besejrede Toaerne de væsener, som Makuta havde skabt.
Til sidst besejrede de kranieskorpionerne
og nåede Ekimus grav.
Toaerne indså, at deres historie og vores planet var forbundet.
Da de så på den sovende maskemager
forstod de, hvordan de kunne vække ham.
De seks helte havde rejst langt ind i byen
og besejret mange fjender.
Men kun ved at få skabelsesmasken tilbage
ville Ekimu have en chance mod sin bror.
Makutas stærkeste lakajer ville forhindre Toaerne i at nå frem til smedjen,
men Toaerne var klar, eller det troede de i hvert fald.
De fangede kraniekværneren, inden han destruerede Ekimus maske
men væsenet var lige så snu, som han var kraftfuld.
Velvidende, at Toaerne ville forhindre ham i at destruere masken,
tog han den på og følte kraften strømme gennem kroppen.
Fyldt af maskemagerens kræfter
slog kraniekværneren maskerne af Toaernes ansigter.
Uden maskerne mistede heltene deres kræfter.
Men de kæmpede videre, selv om sejren virkede umulig.
Heltene sloges tappert, indtil de var helt udmattede.
Men deres ærefulde indsats gav Ekimu den tid, han havde brug for.
Han svingede sin urgamle hammer.
Ekimu tilbageerobrede skabelsesmasken
og fik den kraft tilbage, han engang havde haft.
De seks Toaer havde udført deres pligt.
De havde vækket Ekimu og genvundet skabelsesmasken.
Men ondskaben var ikke besejret.
Deres sande skæbne ventede stadig dybt inde i mørket.
Profetien havde ført Toaerne til Okoto.
Men det, de havde oplevet, gjorde dem til mere end blot helte.
De var blevet legender!
Men store udfordringer venter dem.
Og vores verdens fremtid står på spil.
Deres rejse begynder på ny.
Med deres nye rustninger og våben
smedet af maskemageren selv fortsætter deres mission,
for Toaerne har indledt deres søgen efter En.