EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
I nødens time i en fjern verden
påkaller en gammel profeti toaene.
Seks legendariske helter.
Hver drevet av energien til øyas elementer.
Tahu, ildens toa.
Kopaka, isens toa.
Pohatu, steinens toa.
Gali, vannets toa.
Onua, jordens toa.
Lewa, jungelens toa.
Mye har skjedd, det vet jeg.
Etter så mange tusen år
har familiene deres kommet tilbake
for å gjenoppbygge Maskemakerens by.
Det må virke merkelig.
Dere har bare kjent jungelregionen.
Og dere stein-, is- og vannregionene.
Men vi er okotanere.
En gang var dette sentrum i vår verden.
Og nå har vi kommet tilbake.
Dere har nok spørsmål, men vent.
La meg først fortelle hvordan vi kom tilbake til byen vår
og gi dere en forsmak på hva som ligger foran oss.
Sett dere.
Dette var en gang en vakker by.
Og jeg vil gjerne tro at den kan bli det igjen.
Men det avhenger av mer enn foreldrene deres.
Det avhenger av seks helter fra en annen tid og et annet sted.
Og det avhenger av at de kan høste elementene som gir planeten vår liv.
Dere kjenner dem fra regionene der dere bor.
Ild, vann, jungel, jord, stein og is.
For dere er de bare steder på øya vår.
Men for toaene er de livsnerven.
Men før det var problemer, var det fred.
Kanskje vi bør begynne der.
For over tusen år siden
var dette et fredelig og livlig sted.
Øyas to beskyttere, Ekimu og hans bror Makuta
høstet elementenes kraft og smidde masker av dem.
Men Makuta ble sjalu på sin bror og hungret etter makt.
Uten at hans bror Ekimu visste det
brøt den sjalu Makuta en hellig lov
og skapte en maske som kombinerte kreftene til alle elementene.
Han kalte den Den ultimate kraftens maske.
Men da maskens kraft strømmet gjennom Makuta
ble han mørk og ond.
Ekimu måtte handle raskt og tok den hellige hammeren
og slo masken fra sin brors ansikt.
Ekimu reddet Okoto, men prisen var høy.
Både Ekimu og Makuta ble sendt inn i en endeløs søvn.
Forfedrene våre la Ekimu til hvile.
Maskene, som var for mektige til å bli betrodd dødelige
ble gjemt for alltid.
Og etter at Ekimu ble forseglet i et hemmelig gravkammer
ble Maskemakerens by forlatt.
Selv om Makuta lå gravlagt dypt under øya
forble ånden hans mektig.
Han påkalte mørke krefter for å finne masken og vekke ham.
Hvis Makutas lakeier klarte å vekke ham
ville øya bli kastet inn i mørke.
Så vi, beskytterne
samlet oss og utførte et eldgammelt ritual.
Legenden om dem ble skåret inn i veggene på templene våre
og navnene deres ble holdt i live i ritualene våre.
Dette var toaene.
Og det var opp til dem å redde Okoto.
Jungelens toa, Lewa, var rask til beins og snartenkt.
Som jungelen som ga ham kreftene hans.
Han forandret seg alltid og var gruppens mest lekne.
Den grublende Pohatu var gruppens alvorligste.
Og selv om steinens toa sjelden var glad
var han fryktløs og mektig.
Kopaka, isens toa, var fryktløs og sterk
men kunne være like stiv og kald
som elementet som ga ham kreftene hans.
Gali var like mektig som de andre
men også like smidig som vannet, som var elementet hennes.
Den tause, mektige Onua, jordens toa
bidro med fundamentet. Som jorden som ga ham kreftene hans
var han urokkelig og bestandig.
Så var det Tahu, ildens toa.
Han så på seg selv som en leder
selv før han visste at det fantes andre som ham.
Med hjelp fra beskytterne sine
fant toaene Kraftens masker.
Da de tok på seg Kraftens masker, ble en eldgammel profeti oppfylt.
Og for første gang
opplevde toaene elementkreftene som hver av dem var født til å bruke.
Toaene hadde krefter, men trengte Ekimus visdom.
Bare han kunne lede dem til deres sanne skjebne.
Toaenes søken etter Ekimu førte dem hit
til Maskemakerens by.
Men da de kom frem, så den ikke ut som den gjør nå.
Den gang var den et mørkt sted, invadert av onde skapninger.
Og rundt hvert et hjørne lå det feller!
Og for første gang på tusen år
hørte man ekko av de levendes skritt i Maskemakerens by
som vi forlot så mange århundrer tidligere.
Én etter én overvant toaene skapningene Makuta hadde sendt for å stoppe dem.
Til slutt beseiret de de grusomme skalleskorpionene
og nådde Ekimus gravkammer.
Toaene innså at historien deres og planeten vår var flettet sammen.
Da de betraktet den sovende Maskemakeren
visste de på et eller annet vis hvordan han skulle vekkes.
De seks heltene hadde reist langt inn i den eldgamle byen
og beseiret mange fiender.
Men bare ved å finne Skapelsesmasken
ville Ekimu ha en sjanse mot broren sin.
Makutas mektigste lakeier kjempet for å holde toaene unna Maskemakerens smie.
Men toaene var klare, det trodde de iallfall.
De fanget Skallekverneren før han kunne ødelegge Ekimus maske.
Men skapningen var like slu som den var mektig.
Vel vitende om at toaene ville hindre ham i å ødelegge masken
tok han den på og kjente kraften strømme gjennom seg.
Fylt av Maskemakerens kraft
slo Skallekverneren maskene fra toaenes ansikter.
Uten maskene sine hadde heltene mistet kreftene sine.
Men de visste at de måtte kjempe videre, selv om seieren virket umulig.
Heltene kjempet tappert helt til de ikke hadde mer å gi.
Men den tapre innsatsen deres ga Ekimu tiden han trengte.
Med sin eldgamle hammer tok Ekimu Skapelsesmasken tilbake
og fikk igjen kreftene han en gang hadde.
De seks toaene hadde gjort plikten sin
vekket Ekimu og funnet Skapelsesmasken.
Men ondskapen var ikke overvunnet.
Deres sanne skjebne ventet på dem dypt inne i mørket.
Profetien førte toaene til Okoto.
Men det de opplevde, gjorde dem til mer enn bare helter.
De har blitt legender.
Men utfordringene som venter, er enorme.
Og hele vår verdens fremtid står på spill.
Reisen deres begynner på ny.
Med nye rustninger og våpen
smidd av Maskemakeren selv, fortsetter deres søken
idet toaene begynner å lete etter Enhet.