Ця легенда народилася ще до появи нашої цивілізації.
Про лихого бога, який був такий неосяжний і могутній,
що заради поживи пожирав цілі планети.
В її правдивість мало хто вірив,
допоки одного дня ми не побачили Юнікрона
на власні очі.
Але йому була потрібна не лише наша планета.
Він хотів нашу найціннішу технологію –
Транспросторовий Ключ.
Тому він послав по нього свого найсильнішого слугу,
Скорджа.
Вороги все прибувають. Ми в безпеці ненадовго.
Ключ у нас?
Заберіть його.
Сховайте.
Він не має потрапити до рук Юнікрона.
Ейплінку, ми можемо дати їм бій.
Ні. Захист Транспросторового Ключа понад усе!
Ідіть! Використайте його для втечі.
А що робитимеш ти?
Я його затримаю.
Виграю вам час.
Тоді я теж залишусь.
Це мій бій.
Послухай, з ключем Юнікрон зможе відчинити портал крізь час і простір
і погубити безліч світів.
Час тобі очолити максималів,
Оптимусе Праймале.
Отже, ти видатний воїн цієї планети.
У тебе прекрасний світ.
Життя в ньому так і вирує.
Делікатес.
Мій володар починає відчувати голод.
Віддайте Транспросторовий Ключ,
і він не чіпатиме ваш дім.
Ми краще загинемо, ніж дамо йому дістатися інших планет.
Нехай буде так.
Служіння всемогутньому Юнікрону дає певні привілеї.
Нічого не вчаться.
Ти спізнився, Скордже.
Твій володар назавжди буде ув'язнений у цій галактиці.
Ні!
Його жертва стане нашою клятвою.
Клятвою зберегти ключ, якою б це була ціна.
Ти дав їм утекти разом із Транспросторовим Ключем.
Обшукай увесь усесвіт, але знайди максималів.
А здобувши ключ, скористайся ним, щоб перенести мене до себе.
Так, володарю.
І тоді з ключем могутнім
моя влада стане абсолютна.
ТРАНСФОРМЕРИ ЧАС ЗВIРОБОТIВ
Ну все, давай.
Не підведи.
Ну нарешті.
Нарешті.
Агов, Соніку, сніданок уже готовий?
Я тобі не дворецький, Крісе.
Ну ти чого, жодних імен в ефірі.
Я Тейлз.
Ой, вибач,
Крістофере Діазе з квартири 2-С на Вілсон-авеню, 974, Бруклін.
Без справжніх імен. Вони чують.
Не здалися ми жодним таємним службам, Тейлзе.
Біжи швидше сюди, поки гаряче.
Ну хоч тут вони не прогадали.
Ось, випрасувала.
-Я вже її прасував. -Так, як яйця посмажив?
Про що ти? Вони просто добре витримані.
А щоб його.
Сідай їсти, братику.
Ніяк не можу пройти Баузера.
І тобі доброго ранку.
Запий цим свої ліки.
-Усі. -Добре.
Ти точно можеш його відвести?
Так, лікарня по дорозі. Час є.
Якщо там буде та жінка, адміністратор, і спитає про оплату,
скажи їй, що нам треба ще трохи часу.
Добре. І відзавтра я зможу допомагати більше.
Щасти на співбесіді.
Обов'язково смійся з усіх їхніх жартів. Білі таке лайно люблять.
-Мамо, не лайся. -Добре!
У мене сьогодні заняття, тож буду пізно.
Люблю тебе.
Їж швидше. Нам треба йти.
Гей, почекай.
Рука знову болить?
Ні, усе нормально.
Дай глянути.
Крісе.
Вона опухла.
Певно, еритроцити знову забили судини.
-Давно це в тебе? -Кілька днів.
Слухай, я ж просив: ти маєш про таке розповідати.
Ти хочеш боротися з цим сам чи будемо разом?
Разом.
Команда?
Команда.
Дві за десятку. Дві за… І годі все хапати руками.
Тільки не це.
Крісе, їй-богу, не випускай його з хати в такому прикиді.
Я тут мало що вирішую.
Ага, як скажеш. Ось, тримай.
Друже!
У тебе золоті руки, коли вже почнеш заробляти як слід?
Каже той, хто й кабельного не має.
«Каже той, хто…»
Не маю, бо це мій вибір.
Так я протестую проти нинішнього кровожерливого капіталізму!
Щасти з таким прикидом на співбесіді!
Іду! Привіт.
Непогано, але в анкілозаврів були панцирі.
Дякую. Дякую за ваше терпіння.
Стажистко! Я відправила тобі три повідомлення. Чому не подзвонила?
Подумала, якщо не дзвонитиму, то вийде, наче я прийшла пізніше.
Тут поліція.
Накрили художній аукціон.
Власник стверджує, що підробок немає,
але їм потрібна незалежна думка.
Добре.
Ескіз да Вінчі – оригінал.
Картина – копія, а оригінал – у Національній галереї в Лондоні.
Римська ваза.
Цінна, але на пенсію не вистачить.
Грецька плита з прокляттям. Була б дорога, але це підробка.
Як ти зрозуміла?
Бачите орфографію? Римський стиль.
У ту епоху такого не було.
Ясно.
Офіцери, я все з'ясувала.
Отже, да Вінчі – оригінал.
А ти звідки взялася?
Що ти?
-Гарна, правда? -Так.
-Звідки вона? -Нова знахідка із Судану.
Кажуть, це Гор, нубійська робота, п'яте тисячоліття до нашої ери.
Цей символ – точно не ієрогліф.
Якщо статуетка справді така екзотична, то стаття в журналі гарантована.
Джилліан.
Добре, командо, до роботи.
Які наші правила?
Дівки після братви.
«Не ставай проблемою. Не шукай їх на свою голову».
-Інакше будуть проблеми. -…проблеми.
Знаю.
Скоро повернуся.
Містере Діаз?
Знаю, ми трохи спізнилися з оплатою…
На три місяці.
Заплатіть або не приводьте брата.
-Я вже казала. -Я заплачу.
-Дайте ще часу. -Є невідкладна допомога.
Там приймають тільки в критичному стані.
-Містере Діаз. -Йому 11!
Йому 11 років.
Вставай, Крісе, ходімо.
-Що сталося? -Пізніше розповім. Добре?
Давай. Ходімо звідси.
Посидь тут.
І нікуди не йди.
Після конференції з адвокатом Сімпсона…
-Вам допомогти? -Так.
У мене співбесіда з начальником охорони.
Я Ной Діаз.
-Її скасували. -Ні, це якась помилка.
Він сам її скасував.
Містере Бішоп! Гей!
Усе гаразд, Вокере.
Це я, Ной Діаз.
Він каже, співбесіду скасовано. Щось плутає.
Ні, усе правильно.
Але чому? Ви казали, що я ідеальний кандидат.
Що це лише формальність.
Так і було, поки не передзвонив твій командир.
Сказав, ти був хоробрим, умілим зв'язківцем, але ненадійним.
Не можна було довіритися. Ти постійно витав у хмарах.
Я можу все пояснити.
Я маю обов'язки вдома. Мій брат…
У тебе був обов'язок перед армією США.
Містере Бішоп! Пане.
Я старанний працівник. Просто…
Дайте мені шанс.
Я не можу дозволити такому, як ти, зруйнувати все, що я збудував.
Такому, як я?
Ви про мене нічого не знаєте!
Я знаю, що ти не командний гравець.
Господи.
Слухай.
Супермен мав багато співбесід, перш ніж його взяли в «Дейлі Пленет».
-Він не здавався. -Я не Супермен, Крісе.
А життя – не комікси.
Просто кажу. Наступного разу вийде.
Наступного не буде.
Ніхто нас не врятує. Ми самі.
Слухай, вибач.
Усе гаразд.
Не гаразд.
Так не має бути.
Знаєш що?
Ходімо.
Іди вперед.
Піднімайся. Я одразу за тобою.
Що ти тоді мав на увазі?
Хочеш іще?
Ні, не хочу я цукерок.
Розслабся, друже.
Твоя енергетика засмічує мої чакри.
І я розумію. Першого разу теж нервував.
Спробуй дихальні вправи.
Глянь на мене.
Гей.
Просто раніше я такого не робив.
Я знаю.
Але щороку ті багатійчики
віддають купу грошви на благодійність, щоб самоствердитися.
І в глобальному розумінні ми навіть робимо їм послугу.
-Гей, нема за що! -Припини!
Що ти робиш?
Їхні гаманці від цього не постраждають.
Дільце – раз плюнути.
Тоді чому ти сам усе не зробиш?
Тому що, папіто, я мозок операції.
Ось, запхай у вухо.
Ти серйозно? Він хоча б чистий?
Зараз четверта чверть.
Лишилося десять секунд, і м'яч у тебе.
-Викинь. -Гей!
Не грюкай две…
Гаразд. Я йду на свій благодійний вечір.
-Як тобі? -Гарно.
Ми можемо поговорити?
Я провела невелике дослідження,
і не думаю, що та статуетка – це Гор.
Точніше я впевнена, що це не він.
Хлопці визначили вік як 5000 років до н. е.
Але нубійці
почали контактувати з єгиптянами
аж на 600 років пізніше.
Це не ієрогліф.
Навряд чи він узагалі з тих країв.
Можливо, він ацтекський чи інкський.
Це не єгипетський бог. Це щось інше.
Цікаво.
Попрасуй, добре?
Так. Молодець.
Дихай глибше.
Вдих і видих.
Прошу, замовкни.
Добре, зрозумів. Не любиш балачки.
Але я дещо для тебе маю.
-Що, музика для пограбування? -Ні.
Музика, що звільняє від пут.
Відчуваєш?
Так, як скажеш.
Добре, у тому крилі не має нікого бути.
Ти зможеш просто спокійно пройти.
Перший страйк, мозку. Тут повно людей.
Ну, людям властиво помилятися.
Просто поводься природно.
Як ся маєш? Радий знову бачити.
Не будь підозрілим.
Тримай. Вибач. Це твоє.
Класні окуляри. Не знав, що носиш.
Що ти робиш, друзів заводиш?
-Усе добре? -Я в процесі.
Привіт.
Подивимося, що ти таке.
Мені сказали, вона десь у кінці.
Два тижні стоїть.
Сіренька така машина із…
…синьою смужкою.
Просто роби, як учив братик Рік.
Заганяєш під вікно,
трохи ворушиш,
а коли відчуєш перешкоду…
Так.
Тепер граємо по-серйозному.
Ну що там, друзяко?
Вдалося.
Боляче не буде.
Стій.
Ні.
Мене звільнять.
І посадять.
Це точно не нубійська робота.
Не може бути.
Увага всім автоботам!
Йо-хо-хо…
Прайме, це Арсі. Маю візуальний контакт. Що це?
Шлях додому.
Увага всім автоботам!
Що я роблю?
На горизонті чисто,
тож виїжджай де завгодно, не побачать.
Не можу.
Не дружиш із механікою чи що?
Ні, просто я не крадій.
У тебе почалася екзистенційна криза?
Шлях назад закрився на цукерці.
Це терміново. Ти чуєш, Міраже? Погнали!
Що це таке було?
Радіо. З машиною щось не те. Я вшиваюся.
Гей!
От чорт! Чорт!
Гей, ти!
Вилазь із машини!
Намагаюся! Вона сама завелася, клянуся!
-Дивіться, не працює! -Вилазь!
Ні! Чекай! Що ти робиш?
Ною, що…
Ріку!
Оце я розумію, ефектна поява!
Машина їде сама собою!
Ною, усе нормально?
Я не розумію, що коїться! Не зупиняється!
Стій! Чому ти не слухаєшся?
Може, пригальмуєш?
Це все не я, тачка одержима!
Ні.
Це тобі в голову вдарив адреналін. Пороби дихальні вправи.
Не потрібні мені ніякі вправи! Машина їде сама!
Зараза.
Ріку, що тепер робити?
-Ною, я тебе не чую. -Ріку!
Ною, я тебе не…
А щоб його! Він мене просто кинув!
-Зупиніться! -Допоможіть!
З вами все…
Жени.
Жени!
Міст. На Вільямсбурзький міст!
Переслідую підозріле авто. Срібний «порше».
Серйозно?
О ні.
Прошу, зроби щось!
Та ні.
Ні.
Прийом.
-Ти мене чуєш, Міраже? -Що?
Міраж.
Гей, пригальмуй! Повільніше!
Просто кайф!
Аж мастило закипає. Чорт!
Цілу вічність сидів під замком. Не уявляєш, яка це нудьга.
«Міраже, лишайся в схованці».
«Міраже, не привертай до себе уваги».
«Міраже, "Великий" – це лише фільм. Справжнім хлопчиком ти не станеш».
Але було прикольно. Ти прикольний.
А, точно. Певно, важко це перетравити.
-Назад! -Гей! Що за агресія?
Я думав, після такого ми вже друзі.
А ти хочеш мене вдарити?
Можливо.
Отак?
Міцний горішок. Ти мені подобаєшся.
Дуже подобаєшся.
Що ти таке?
Якась одержима машина чи що?
Ні. Таких не буває. Я прибулець.
Тобто інопланетянин?
Інопланетян? Потворний малий у кошику?
Глянь на мене! Я Міраж.
Давай. Кулачок.
Нумо стукнемося.
Оце по-нашому. Тепер ми друзі!
Чудово. А ось і решта.
-Є ще такі, як ти? -Як я? Так.
-Але не скандаль – уб'ють. -Що?
І краще поклади ту трубу.
Так, так. Хто це в нас тут?
Міраже, що ти накоїв?
Ти привів людину?
Оптимусе! Привіт! Маєш чудовий вигляд!
Стривай, то нові диски?
Тобі було сказано ховатися.
Авжеж. Але от який неймовірний збіг:
коли ти у своєму Оптимусовському стилі почав волати: «Автоботи, погнали!»,
він уже сидів у машині.
Та він класний. Класно ж?
Не класно.
Хто ти, людино?
Та ніхто. І нічого не бачив. І зараз теж не бачу.
Арсі.
Рядовий Ной Діаз, армія США.
Має багато заслуг. Геній в електроніці.
Він солдат.
Щось не дуже схожий.
Ти й сам не першої свіжості.
Вибачте, пане.
З твоєю помилкою я розберуся потім.
Енергетичний імпульс, який ми відчули, стався на 4 000 йотагерцах,
тому люди не могли його виявити.
Я відтворила джерело з відбитків енергії.
Повірити не можу. Він існує, і він тут.
І що воно в біса таке?
Транспросторовий ключ.
Він вважався втраченим тисячі років тому.
Колись ним користувалися, щоб відчиняти портали
до планет у всесвіті, багатих на енергон.
Багатих на енергон, як…
Кібертрон.
На довгих сім років ми застрягли на Землі,
але нарешті знайшли шлях додому.
Начувайся, Ріку.
Гаразд, і де ж цей тран… трун…
-Транспросторовий Ключ? -Так.
У новому музеї на Еллісі.
Нумо все підірвемо й ходу з цієї діри.
Ні, не можна просто ввірватися й викрасти його, Бі.
Люди нас вистежать.
Треба проникнути туди непомітно.
-Як щодо нього? -Ні.
Що? Та годі тобі.
Прослизне через ті маленькі двері,
забере ключа, залишить розписку й відчалить.
Ідеальний варіант.
Що?
Ні, це погана ідея.
Я згодний з вашим босом.
Був радий познайомитися, але…
-Тайм-аут. Я все знаю. Спокійно. -Міраже.
Дайте нам швиденько перетерти.
Не кидай мене з цими снобами.
Ми ж команда.
Це просто гаяння часу.
Я не грабуватиму музей заради космороботів.
А заради дружби?
Або…
Заради бабла?
Ага.
Допоможи нам із ключем, щоб ми могли звідси забратися…
Без образ. Райончик у вас хороший.
А потім я дозволю тобі мене продати.
«Ламборджині»?
«Ферарі»?
«Інді»?
Тобі заплатять, і ми попрощаємося.
Треба просто зайти й вийти?
Ні більше, ні менше. Далі ми самі.
Хрестоподібним ключем клянуся.
Та ну. Думав, це звучатиме епічніше.
А що скаже бос? Оптимал, чи як його там.
Я з ним сам розберуся.
Згода?
Є! Він у грі!
Таємничі гліфи в Перу
Отже, хоч ви й з далекого космосу, але трансформуєтеся в машини.
А той ключ відчиняє портал до вас додому.
І дізналися ви про нього завдяки сяйву в небі,
яке я не бачу, бо я людина.
-Кажеш так, наче це дивно. -Дуже дивно.
Дивніше те, що Маркі Марк покидає «Funky Bunch»!
Зібрався податися в актори. Здуріти можна!
-Що… Як це… -Світ божевільний.
Як скажеш.
Я лише хочу заробити й здихатися твого боса, поки йому не зірвало дах.
Не бери близько до серця. Він просто сумує за домом.
І, мабуть, звинувачує себе, що ми тут застрягли.
Земля мала бути короткою зупинкою.
Ми б перегрупувалися й повернулися додому воювати далі.
Прайм звинувачує себе в цій затримці та вважає, що має виправити все сам.
Приготуйтеся. Попереду охорона.
Клас! Буде весело.
Ні. Ти маєш поміняти режим.
Перетворися на вертоліт чи швидкісний катер абощо.
У мене є набагато краща ідея.
Те, що треба.
Мені цей план не подобається.
Так, Міража тихим точно не назвеш.
Але принаймні він один із нас.
Нам не слід покладатися на людину.
Вони мої друзі.
Я знаю, що один тобі допоміг, але це не наш світ.
Люди завжди захищатимуть те, що належить їм.
Довіряти можна тільки своїм.
Ти не витримаєш правди!
Більше не їздь у той автокінотеатр.
Найтбьорде, обшукай острів.
Наше полювання нарешті близьке до завершення.
Агов?
Лайно.
Гей, усе гаразд?
-Ви в нормі? -Назад!
Я не знав, що тут хтось є.
Це він.
Хто ти?
Я…
прибиральник.
Охороно!
Ні! Не треба! Це не те, що ви думаєте.
Думаю, ти хочеш украсти експонат.
Гаразд, трохи так і є.
Чорт.
Гей! Слухайте, він усе одно не ваш!
-Ні! -Зупиніться! Просто…
Гей! Спокійно, дайте пояснити.
Дайте мені…
Ця штука належить…
тим…
величезним роботам із космосу.
Серйозно?
Слухайте, мені він потрібен.
Чорт!
Гей! Що тут відбувається? Ані руш.
Міг і раніше з'явитися!
Ключ.
-Ти не брехав. -Так.
Але ці не зі мною.
Зірвіть з їхніх кісток плоть
і принесіть мені ключ.
Забирай.
Агов, у нас гості!
Автоботи, захищайте ключ!
Ловіть!
Не так швидко!
Тепер вони літають? Хто вони в біса такі?
Неможливо!
Обожнюю цей розгублений погляд
на обличчі слабшого в мить зустрічі з більшою силою.
Що то в біса за штуки?
Усе нормально?
Не йди за мною!
І не йду! Просто тікаю в тому ж напрямку.
Тікай!
Швидше!
Тікай!
Давай!
Обережно!
Дякую.
Скордже, я бачу ключ.
Прайме, ми з ними не впораємося…
О ні!
О боже! Опусти мене!
Перелякався.
Круто, ти досі живий.
За ключем!
Ною, вибирайся!
Злізьте з мене! Ненавиджу павуків!
-Біжи! -Жити, жити, жити.
Туди! Тікайте!
Уже нас покидаєте?
Обережно!
Ключ!
Досить ігор. Я сам його заберу.
Тільки через мій труп.
Не бійтеся, люди.
Усе скоро скінчиться.
І ти ще називаєш себе Праймом.
Праймус був би розчарований.
Набридла всіляка дрібнота, яка намагається мені завадити.
Бі!
О капітане! Мій капітане!
Ні!
Бі.
Тепер час додати до колекції і Прайма.
Максимали.
Добре. Можливо, отримаємо справжній бій.
Ні. Ми вже маємо те, за чим прийшли.
Ні.
Цього не може бути.
Нам треба йти. За мною.
Це моя провина. На його місці мав бути я.
Співчуваю твоїй втраті.
Без образ, дамочко, але хто ви, нагадаєте?
Мене звати Ейррейзор.
Я з максималів.
Воїн із вашого минулого та майбутнього.
А, ясно. Вкурив. Ага.
Ми покинули рідну планету напередодні її знищення.
Ми шукали прихисток, і знайшли його тут, на Землі.
Отже, ти максимал. А ви – автоботи.
А хто були ті, що на нас напали?
Тероркони.
Прислужники злого, ненаситного бога,
який підтримує в собі життя, пожираючи цілі світи.
Юнікрон.
Тобто цей Юнікрон харчується планетами?
Так.
І наділяє своїх слуг, таких як Скордж,
темною енергією,
яка робить їх майже невразливими.
Юнікрон має над Скорджем абсолютну владу.
Завдяки своїй силі він володіє самою його душею.
Прокинься, мій темний володарю.
Встань.
Мене мучить голод.
Що ти знайшов?
Порятунок.
Галактика знову буде ваша, володарю.
Я мав піти по ключ сам.
Не варто було покладатися на людей.
Чекай. Ти звинувачуєш мене?
Після того як сам вирішив змовчати про планетоїдного монстра?
Через тебе Юнікрон тепер, маючи ключ,
зможе зжерти кожну планету у всесвіті!
Зокрема й мою Батьківщину.
Він не має ключа.
Принаймні він у нього не весь.
Дурень!
-Це лише половина ключа. -Благаю!
Максимали…
Певно, вони його розділили.
Виправдання!
Дістань решту, бо пошкодуєш, що не загинув разом зі своєю планетою.
Заради безпеки ми розщепили ключ на дві частини,
після чого розділилися й залягли на дно.
Я не знаю, де друга половина.
І, наскільки мені відомо, я лишилася остання зі свого народу.
Він у Перу.
Звідки ти знаєш?
Із символів на камені.
Такі знаходили лише в одному іншому місці.
В інкському храмі сонця у Куско.
Це одна з найдавніших споруд Західної півкулі.
Це не може бути збігом.
Раз ви змогли відстежити символи, то й тероркони зможуть.
Треба дістатися Перу першими.
А потім убити Скорджа, забрати його половину й відновити ключ.
Гей, стоп. Чекайте.
Коли ви знайдете той другий ключ,
придурок, який щойно побив вас, просто його забере.
Ключ – наш єдиний шлях додому.
І якщо він його отримає, Землі кінець!
А з нею і нашим сім'ям, і всім нам.
Я з вами.
Не обговорюється.
Без образ,
та я не довірю свій дім тому, хто не захистив власний.
Це моя планета. Я з вами.
А ти?
Я?
Як тебе звати?
Еліна.
Еліно,
ти покажеш нам шлях до храму?
Можливість зупинити кінець світу.
Якщо точніше,
ви рятуватимете два світи.
Так.
Привіт, то ти, Соніку?
Чого не спиш, Тейлзе?
Не можу заснути.
Душно?
Ти забагато граєш.
Досить, дай руці відпочити.
Я пройду її.
Навіть не сумніваюся.
Ми не здаємося.
Спробуй трохи поспати, добре?
Слухай,
я маю ненадовго поїхати.
І я не знаю, коли повернуся.
Навіщо?
От чорт.
Ні! Ні. Усе, будь ласка! Вимикайся!
-Я ж просив почекати. Вимкни це. -Не виходить. Вибач.
Це робот?
Ні. Вертайся у ліжко.
-Вирубай! Просив же. -Це через тебе в мене фари глючать.
-У мене є битка. -Спокійно. Віддай.
-Яка битка? -Маму розбудиш.
Я знаю, що ти робот.
Крісе!
Привіт! Ти мені фарбу подер!
Що ти робиш?
А інопланетянина не цькували.
-Ти його знаєш? -Так, це друг із роботи.
«З роботи»? Ти був у мені всередині.
Слухай, я тому й сказав, що маю поїхати.
Це заради них.
Треба зупинити кінець світу.
Світу кінець?
-Ні! -Можливо. Шістдесят на сорок.
Я не дам цьому статися.
Та для цього я маю поїхати.
Піду зберу речі.
Крутий малий.
Що? Ні. Стривай. Стій.
-Ти не поїдеш. -Чому? Хтось має тебе прикривати.
Це надто небезпечно, Крісе.
І хтось має допомагати мамі.
Бо ти можеш не повернутися.
Гей, роботе.
Я? Що?
Бережи мого брата.
Добре?
Не питання, малий.
Ні, я серйозно.
Якщо він постраждає, я тебе знайду.
Не хвилюйся. Я прикрию Ноя. Обіцяю.
Команда?
Команда.
У малого велике серце.
«Wu-Tang» знову з вами!
Умієш зберегти інкогніто.
Та годі тобі, Прайме. Хоч трохи всміхнися.
Не зашкодить. Покажи зубки.
Гаразд. У Перу нас повезе реактивний літак?
Чи звичайний? Мені все одно.
Аби перший клас. Ноги надто довгі.
Гадаю, він – звичайний літак.
Ні. Тільки не кажи, що ми летимо на…
О ні.
Здоров усім!
Я Стратосфер, повелитель небес!
Ясно, я піду в Перу пішки.
Боже.
Вибач.
Я співаю, коли нервую. Зазвичай це заспокоює.
Перший переліт?
Я взагалі вперше покидаю Нью-Йорк.
О господи. Боже.
То ти з Бронкса?
З Брукліна. Вічно східний Нью-Йорк.
А я з Бушвіка.
Справді?
Ми з татом часто ходили в піцерію
в районі Нікербокер та Ґрін.
«Піцерія Тоні»? Ого.
Розкажи про свого батька. Який він був?
Сорок років пропрацював таксистом.
Розумніших за нього не було.
Він міг говорити про що завгодно:
історію, науку, крикет.
Крикет?
Хоча він навіть у коледжі не вчився.
Завжди казав:
«Якщо уважно дивитися й слухати,
життя покаже тобі все, що потрібно».
То ось чому ти на все це погодилася.
Подумала, якщо він спостерігає
і побачить, які божевільні штуки тут виробляє його дочка,
то точно буде пишатися.
Ти справді думаєш, що цей ключ у Перу?
Так. Усе на це вказує.
Якщо він там, і якось опиниться в нас,
треба його знищити.
Що?
Без обох частин ключ не відновити.
Нема ключа – нема Юнікрона, і Землю не з'їдять.
Але вони не повернуться додому.
Ми маємо думати про себе.
Тобі досить просто знайти його.
А про все інше я подбаю сам.
Може, він оживе після вливання енергону?
Можливо.
Якщо вдасться повернути його на Кібертрон.
Не варто було нам покидати дім.
Вілджеку пора ремонтувати підсилювач керма.
Вибачте, спізнився.
У мене був момент гармонії між мирним метеликом
та безтурботною гусеницею.
Дивовижна невимушеність.
Татку, а ти звідки?
З Кібертрона.
-А звідки ж акцент? -Акцент? Який акцент?
Та чого ти? Він класний.
Я б сказав: «Міра, папі, де донде ерес?»
Вирішив, що ти знаєш іспанську також.
Бо, наче, з наших.
Віддає расизмом, хермано.
Я не те мав на увазі.
Хай там як… Місія. За мною.
Він же робот, тому…
як це може бути расизмом?
Ми прийшли, дивіться.
Твої координати ведуть до старої церкви.
Погляньте.
Санто-Домінго.
Збудована прямо над храмом інків.
Саме так. Я вловив залишкові сліди енергії на подвір'ї,
тому думаю, ключ має бути десь неподалік.
Але потрапити туди може бути складно.
Інті Раймі. Фестиваль, через який зупиняється все місто.
-Отже, це буде нічна операція. -Ні.
Скордж може бути неподалік.
Потрібно знайти другу половину раніше за нього.
Я піду з Еліною.
Вам тут не розвернутися.
Навколо церкви скрізь охорона.
Вам не пройти.
Зіграємо за вашими правилами.
Сховаємося на видноті.
Змішаємося з процесією.
Непогана ідея.
Тоді ми будемо чатувати на терорконів.
І за першої ж ознаки загрози ми підемо на штурм.
Гей, Ною, не лови ґав.
Якщо знадобиться допомога, гукай.
Я на позиції.
Добре. Шлях вільний.
Ною, Еліно, пора.
Змішайтеся з людьми. Поводьтеся природно.
Певно, автоботи для проникнення в храм використовують своїх нових тваринок.
Як зворушливо.
Роблять за нас усю роботу.
За ними.
Ключ має бути десь тут.
Так.
Та стіна 17 століття.
Ми шукаємо щось
набагато, набагато давніше.
Що це?
На Ейррейзор був такий же.
Але малюнок не сходиться.
Ти бачиш?
Здається, унизу щось є.
Там іще один.
Зараз.
І що далі?
Я думала, щось…
Це вже щось у стилі Індіани Джонса.
Ти впевнений?
Ні.
Скордж не показався?
Ні, тут чисто.
Так, у мене тільки якісь фанатки.
Не відволікайся, Міраже.
Прайме, навчися розслаблятись.
За пів тисячоліття ми, певно, перші люди в цьому місці.
Соніку. Ти ще не помер?
Ні.
Чекай, ти назвав мене Соніком?
Здається, це храм.
Що ми шукаємо?
Бачиш символи на храмі?
Такі ж, як на подвір'ї.
Думаю, нам туди.
Схоже, ми знайшли те, що шукали.
Завжди було цікаво, що відчуваєш,
коли знаходиш артефакт.
Добре.
Штовхаємо.
Ти точно штовхаєш?
Штовхаю.
-Що? -Треба подумати.
О ні, ні. Де він?
Іноді може бути подвійне дно чи щось подібне.
Дивись. Здається, я щось знайшла. Бачиш символи?
Я вже бачила такі. На статуетці Ейррейзор у музеї.
Вони свіжі.
Не з Транспросторового ключа.
Їх тут два.
Міраж?
-Ходімо далі. -Секунду.
Тікай!
Швидше! Міраже!
У нас проблеми! Одна з тих штук тут!
Де ви всі?
Тримайтесь! Їду до вас.
Автоботи зрушили.
Певно, знайшли ключ.
Сюди!
Ейррейзор, де люди?
Під землею, ідуть у напрямку джунглів.
Чорт, вони сіли нам на хвіст!
-Зроби щось! -Що саме?
У тебе весь час була зброя?
Прайме, що ти в біса робиш?
Я заберу в Скорджа частину ключа,
а потім зітну йому голову.
Агов!
-Можете допомогти? -Підкріплення викликали?
-Гальмуй! -Що?
Гальмуй!
Це за Бі!
Іди сюди.
Тримайся!
Люблю твій запал, Прайме.
Але на цьому шматку каміння ти й загинеш.
Щоб закопати тебе, кращого місця не знайти.
Я тебе знищу, Скордже.
Даю тобі слово.
Вони тікають.
Не цього разу.
Чую воду.
Де ми?
Що це?
Хто ви такі?
Чому полюєте на ключ?
Донкі Конгу, облиш моїх друзів!
Міраже!
Спокійно. Усе під контролем.
Ой-йой.
Небезпечний незнайомець!
Гей!
Не так швидко.
Гей.
Я тут, котику.
Відступіть!
Двічі не проситиму.
Ні! Зупиніться, усі ви!
Ейррейзор.
Праймал.
Я думала, вас уже немає. Нікого.
А решта…
Вони…
Лишилася тільки я.
Прайме, це інші максимали.
Райнокс.
Чітор.
Вибач, що налякав, брате.
Налякав? Та я тебе прошу.
Я не злякався. Це мастило з двигуна.
І наш лідер, Оптимус Праймал.
Оптимус Праймал?
Названий на твою честь, ім'ям легендарного воїна Кібертрона.
Це велика шана.
Ейррейзор, радий бачити тебе, давня подруго,
але в нашому плані не передбачалася участь чужих.
Відчуваю, ти несеш недобрі новини.
Скордж на Землі.
Він нас знайшов.
І половина ключа в нього.
Потрібно знайти другу частину раніше за нього.
Але в печері її не було.
Була. Але з міркувань безпеки ми її перенесли.
Де вона тепер?
За мною.
На вигляд не дуже.
Торкаючись когось, Скордж лишає мітку.
Але все буде гаразд.
Гей, ти назвав мене Соніком.
Так.
Твій братик проти вживання справжніх імен під час радіозв'язку.
-Ти говорив із Крісом? -Ага.
Дав мені це, щоб наглядати за тобою, і щоб я не порушив обіцянку.
Ось.
Бракує етикеток з попередженнями.
Ні, хай буде в тебе. Залиш.
Мені й справді більше пасує.
Тільки не питай, яка це частина мого тіла.
То хто ви?
Ми, максимали, були розвинутою расою,
яка присвятила себе експансії життя по всесвіту.
За допомогою ключа ми відвідували молоді світи.
Лінії Наски, Тікальський храм…
Значить, то ваша робота?
Не наша.
Це заслуга людської винахідливості.
Але ключ був у вас. Чому ви тут залишилися?
Коли Юнікрон знищив наш світ,
ми поклялися оберігати життя,
якою б не була ціна.
І Земля стала нашим прихистком.
Це Амару.
Його родина – останні нащадки племені,
яке впродовж століть про нас піклувалося.
Коли ми прибули, вони поділилися з нами своїм світом.
Разом ми захищали його людей
та нашу таємницю.
Ви об'єдналися з людьми.
Так.
Якщо віддасте нам ключа,
завтра ж я запалю сигнальний вогонь і приведу до нас Скорджа.
Щоб захистити всесвіт, максимали вже пожертвували одним домом.
Я не ризикуватиму ще одним.
Як лідер, ти маєш розуміти.
Не таким я уявляв собі Оптимуса Прайма.
Що ж, він багато втратив.
Жертв буде ще більше, якщо ключ потрапить не в ті руки.
Якби тобі випав ще один шанс урятувати наш дім,
хіба діяв би ти інакше?
Оптимусе, ходімо. Я тобі дещо покажу.
Твій друг зможе спочити тут у мирі.
Чистий енергон.
У долині багаті поклади.
Ним можна оживити Бі?
Співчуваю, та в цьому стані він інертний.
Щоб розпалити його, потрібна велика енергія.
Більша, ніж усе, що ми тут маємо.
Бачу, ти здивований, що ми довірили ключ людям.
Здивований.
Я живу серед них уже давно.
Вони набагато глибші, ніж здається.
Люди гідні порятунку.
А якщо його не ламати?
Може, є спосіб урятувати і наш дім, і їхній.
Еліно, я в житті наробив багато помилок.
Та зараз усе інакше.
Я не маю права на провал.
Не можу підвести свою сім'ю.
Ти такий же, як він. Помітив?
Хто?
Оптимус.
Серйозно.
Він відчуває те саме.
Що?
Тягар відповідальності.
Намагається нести на своїх плечах вагу всього світу.
Тобі він здається якимось крикливим генералом,
та особисто я в ньому бачу
старшого брата, який просто захищає свою сім'ю.
Усе гаразд?
Ейррейзор?
Я відчуваю Скорджа!
Він у моїх думках.
Тікай, Еліно!
Ні!
Ейррейзор.
Нас знайшли.
Увага, до оборони!
Ною, стережи ключ.
Знайдіть з Еліною, де сховатися.
Ми повинні захистити людей.
Скучили?
Ною, Еліно, тікайте звідси!
Треба його знищити.
Ною!
Ні!
Не роби цього.
Я знаю, ти хочеш захистити рідних,
але якщо знищиш ключ,
ми втратимо свій дім назавжди.
Не обов'язково вибирати щось одне.
Прошу, Ною.
Еліно!
Уперед!
Еліно!
Стривайте. Я тебе хіба вже не вбив?
Ні! І я стану тим максималом, що вирве іскру з твоїх грудей!
Це ми ще побачимо.
Убийте їх!
Ейррейзор, ні!
Я не можу більше опиратися.
Борися, Ейррейзор.
Згадай нашу клятву, Праймале.
Якою б не була ціна.
-Я більше не можу опиратися! -Ейррейзор, ні!
Праймале!
Усе гаразд.
Зроби це.
Праймале.
Якою б не була ціна.
Еліно, глянь на мене.
Боже. Ти ціла?
Ключ у Скорджа.
Прокинься, о всемогутній Юнікроне.
Твій час настав.
Пробач, Ною.
Ти думав про свою сім'ю.
Я не можу за це гніватися.
На моїй рідній планеті
ми вірили, що наша боротьба зі злом триватиме доти,
доки ми всі, як один.
Але я про це забув.
Ти боровся за своє, а я – за своє,
проте слід було об'єднатися і разом дати бій темряві.
Я ще не здався.
Гаразд, загальний збір!
Підходьте.
Упевнений, його можна зупинити.
Надто пізно.
Транспросторовий ключ уже активовано.
Він виділяє енергії більше, ніж наднова.
Будь-яке втручання викличе вибух.
Зупинити це можна
лише кодом доступу, встановленим колись як запобіжник.
Добре, і який код?
Ми розділили його разом із ключем.
І, на жаль, його друга половина згинула разом із Ейррейзор.
Ні, чекайте. Вона в мене.
Це ті символи, з якими була її половина ключа, –
як ті, що були в печері з вашою половиною.
Певно, якщо скласти, це й буде код.
Отже, шанс у нас є?
Крихітний.
А більшого й не треба, якщо покажеш дорогу, Праймале.
Добре.
Але не барімося.
У нас є час, поки портал не розкрився достатньо для Юнікрона.
Міст оперезаний тунелями.
Для максималів вони замалі, проте…
Не для людей.
Діставшись центральної антени, за допомогою коду
Ной з Еліною зможуть вимкнути її,
забрати Транспросторовий Ключ
і зачинити портал, перш ніж Юнікрон зайде в нашу атмосферу.
Але Скордж буде насторожі.
І зробить усе, щоб нас зупинити.
Тоді ми нав'яжемо йому бій.
Ми, автоботи та максимали, разом підемо в атаку на міст
і виманимо Скорджа на поле бою.
А ми з Еліною тим часом прослизнемо ззаду.
Відчуття, наче усім каюк.
Якщо нам судилося загинути,
то ми загинемо в бою.
Усі, як один.
Цей світ тепер ваш, володарю.
Скордже,
вони повернулися.
Прайм.
Захищайте ключ.
Не дайте їм дістатися мосту.
Максимали!
Автоботи!
-Погнали! -Погнали!
Райноксе, Чіторе, максимізація!
Хоч піхота заковтнула наживку.
Але не Скордж. Він стереже ключ.
Добре.
Тунель має вести прямо під панель керування.
-Хапайте ключ і забирайтеся звідти. -А ти що робитимеш?
Відволікатиму Скорджа.
Ти сам із ним не впораєшся.
Спокійно. Я все-таки Міраж, пам'ятаєш?
Гей.
Один, два, три!
Вжармо!
Треба поспішати.
В укриття!
Чи є серед вас справжні бійці?
Хочеш бою? Ти його отримаєш.
Він був мій.
Ні!
Це теж не я!
Ною, іди по ключ.
Міраж!
Що в нас тут?
Еліно, біжи!
Сміливо, проте марно.
Гей! Облиш мого дружбана!
Міраж.
Ніхто не згадає цієї жалюгідної планетки.
Так само, як і тебе.
Міраже, що ти робиш?
Виконую обіцянку.
Міраже, ні!
-Давай, ти маєш піднятися! -Усе гаразд, Ною.
Ко… Команда.
Команда.
Міраже!
Міраже?
Міраже.
Убий іншу людину.
Юнікрон.
Ви хоробро билися.
Але цей світ уже мій.
Ми спізнилися.
-Агов! -Гей!
Дивіться!
Гей, Наклзе,
ти там?
Відбій.
Соніку.
-Крісе! -Ной?
Що коїться?
Де Міраж?
Загинув.
Загинув?
Ні.
Вибач, Крісе.
Мені не перемогти.
Але ти ніколи не програєш.
Якби ж то так і було,
але це неможливо.
Можливо.
Ні.
Ні, я не ти.
Я ненавиджу хворіти.
Але коли хочу здатися,
ти щоразу кажеш мені боротися.
Тепер моя черга.
Борися, Ною.
Ти себе недооцінюєш, але сильніших за тебе я не знаю.
Які ж ви милі.
Міраж?
Ти живий!
Так, але…
Керувати доведеться тобі.
Ти зможеш.
Тому що ти мій брат.
Ной Діаз із квартири 2-С
на Вілсон-авеню, Бруклін, Нью-Йорк.
Жодних імен в ефірі.
Забудь.
Хай знають, хто ти.
Гей, Скордже!
Пам'ятаєш мене?
Думаєш, сам зі мною впораєшся?
Він не сам.
Більше я з Брукліна ні ногою.
Енергон.
Прайме!
Ною!
Я вже починаю втомлюватися від людей.
Бі!
Знову ти.
Дарма ти воскрес із мертвих!
Я прибув надерти ваші дупи.
З поверненням.
Усім охороняти міст!
Еліно, вимикай усе!
Треба її прикрити!
Ми розчистимо шлях.
Оце по-нашому.
Просто ввести код доступу… Що тут складного?
Та ви знущаєтесь.
Тільки ти і я, Скордже.
Покінчимо з цим раз і назавжди.
Володарю, підкріплення!
Добре, я зможу.
Уперед, Бі!
Привітайся з моїм маленьким другом!
Треба поспішати!
Останній.
Здохни, бридкий ти…
Юнікрону ніколи не дістанеться цей світ.
У тебе вийшло!
Знай наших!
Ні!
Переможе Юнікрон!
Еліно!
Ігри скінчилися!
Я покажу тобі справжню силу Прайма!
Це належить моєму другові!
Панель…
знищена.
Це не зупинити.
Автоботи, максимали,
повертайтеся в укриття.
Я знищу ключ сам.
Прайме! Ні!
Має бути інший вихід.
Бі, захисти їх.
Твоя жертва стане нашою клятвою.
Дякую, друзі.
Бі!
Ми не можемо його кинути!
Усі за мною!
Зупинися, Прайме.
Я можу дати тобі все, чого забажаєш.
Тоді помри.
Ной.
Тримаю!
Відпусти мене, Ною.
Рятуйся сам.
Усі, як один.
Жени, Прайме.
О так!
Юнікрон… Він мертвий?
Ув'язнений, але не мертвий.
Зло ніколи не зникає назавжди.
Він може повернутися.
Нехай приходить.
Разом ми його здолаємо.
Раз і назавжди.
Я Оптимус Прайм,
лідер автоботів.
Ми втратили Транспросторовий Ключ,
а з ним і шанс повернутися додому.
Проте натомість здобули союзника
у нашій боротьбі проти сил зла.
Сил, надто могутніх для нас поодинці.
Та поки ми разом, можливо, шанс з'явиться.
ДИВНИЙ БУРЕВІЙ У ЗАХІДНІЙ ПІВКУЛІ
Я Ной Діаз.
Що про себе розповісти?
Я виріс у Брукліні.
Маю меншого брата, що кличе мене Соніком.
І якщо заради порятунку рідних треба врятувати всесвіт,
то я це зроблю.
Добридень.
Я на співбесіду. Ной Діаз.
Передам, що ти прийшов.
Цієї неділі в нашому шоу
ми поговоримо з Еліною Воллес.
Нещодавно вона знайшла підземний храм
із мережею катакомб, збудованих у п'ятому тисячолітті до нашої ери.
Я й не мріяла здійснити таке величезне відкриття.
Це справжнє диво.
Знай наших.
-Вас чекають. -Дякую.
Ліфт отам позаду.
Розкажіть про свої сильні сторони.
Окрім досвіду з електронікою,
я багато працював над своїми навичками командної роботи.
Он як?
Я буду з вами відвертий.
Резюме не вражає.
Нещодавно в мене ще була одна робота
в міжнародній сфері.
Це, мабуть…
-Ні, щось не бачу. -То був короткостроковий контракт.
А, ясно. Може, розповісте детальніше?
Я був у Південній Америці.
Зміг підтягнути іспанську.
Мама була дуже цьому рада.
Ну ви ж знаєте цих мам.
Але взагалі, там у мене була
тільки робота, робота й робота.
Шкода, бо я чув, у Перу смачна кухня.
Я нічого не казав про Перу.
Але ж ви були саме там?
-Я… -У Куско?
Ви, Еліна та ваші,
не знаю, друзі, мабуть?
Як це розуміти?
Нам багато про вас відомо, містере Діаз.
Кому «нам»? ЦРУ, ФБР чи…
Це таємна урядова організація.
Суворо засекречена.
Наш профіль – глобальні загрози. Захист планети від загибелі тощо.
Зараз іде війна,
і ми були б раді, якби ви приєдналися.
Ви та ваша команда.
Ну,
великі хлопці.
Не розумію, про що ви.
Гарна відповідь.
Добре.
Хай там що, я хотів вам повідомити,
що на знак подяки від нації
ми подбаємо про здоров'я вашого брата.
Повністю.
Відтепер у вас буде цілодобовий доступ до найкращих лікарів світу.
І вони не питають пацієнтів про оплату.
Що… Ви серйозно?
Ти врятував світ. Це найменше, що ми можемо.
Я не знаю, що сказати.
Є час подумати.
З твоїм братом усе буде добре.
Кріс, до речі, мав рацію.
Жодних імен в ефірі.
Нам потрібні такі, як ти.
Поміркуєш про це?
«G.I. Joe»?
Ну давай, мала, працюй.
Наче все.
Оця?
Цілковите марнування твоїх умінь та моїх знань.
А як на мене, нічого.
Можна продати багатіям із Сохо, видавши за сучасне мистецтво.
-Ні, вона не продається. -Що?
Чому?
Через ту історію з копами?
Кажу ж, я тебе не кидав!
А поїхав на місце зустрічі, як домовлялись.
Нехай, уявімо, що я тебе таки кинув, хоча й не кидав.
Щоб ти був щасливий, просто уявімо.
Та я витратив стільки крові, поту
і мертвих президентів на ці деталі, що, думаю, ми вже квити.
Річ не в тім.
Ця машина особлива.
Ця машина наче пазл зі сміття!
Гей! Закладаюся, тачка навіть не заведеться.
Парі?
Чув, Міраже?
Так! Ваш герой повернувся!
А він каже, не заведуся!
ПРИСВЯЧУЄТЬСЯ БРАЯНУ ҐОЛДНЕРУ,
ПРИСТРАСНОМУ ТВОРЦЮ ТА ВІРНОМУ ДРУГУ
ЯК АВТОБОТІВ, ТАК І ЛЮДЕЙ.
СВІТЛІЙ ПАМ'ЯТІ
ТАРІКА «РІКА» ДЖЕКСОНА ТА ДУНКАНА ГЕНДЕРСОНА
Переклад субтитрів: Ілля Скрипка