Vím, co si říkáte.
Osamělá jezdkyně.
Dystopický svět.
Země, kterou postihla zkáza.
Jak se mohl náš svět tak rozpadnout?
Všechno začalo před pěti sty lety.
Kumandra.
Takhle náš svět vypadal,
když byl ještě celistvý a lidé žili v harmonii společně
s draky.
S kouzelnými tvory, kteří nám dávali vodu, déšť a mír.
Byl to ráj na Zemi.
Ale ten skončil s příchodem Drúnů.
Šířili se jako nezkrotná nákaza. A čím více životů pozřeli,
tím rychleji se množili. Každého, koho se dotknuli, proměnili v kámen.
Draci nás před nimi bránili, seč mohli.
Avšak to nestačilo.
A právě tehdy mocná Sisudatu,
poslední dračice, soustředila všechnu svou magii do Drakokamu a...
sprovodila Drúny ze světa.
Všichni zkamenělí opět procitli.
Kromě draků.
A po Sisu zbyl jen Drakokam.
Její sebeobětování se mohlo stát okamžikem,
který by lidstvo navěky spojil.
Jenomže lidé jsou lidé.
A tak místo toho spolu začali bojovat o zbytky dračí magie.
Vytyčili hranice. Kumandra se rozdělila.
Stali se z nás nepřátelé a Drakokam bylo třeba ukrýt.
Proto ale konec světa nenastal.
To se stalo až o pět set let později,
kdy jsem na scénu přišla já.
RAYA A DRAK
Někdo se na mě snaží vyzrát.
Tak, Tuk Tuku. Ukážeme mu, s kým má tu čest.
Tuk Tuku!
No tak!
Soustřeď se!
Hodný.
Hej, broučo, paráda. Tuk na to.
Otočím tě.
Tak počkat.
Je to až moc snadné.
Náčelník Benja.
Vím, že tvou povinností je mě zastavit,
ale nezastavíš.
Nepleť si elán s dovedností, maličká.
Přísahám, že do vnitřního kruhu s Drakokamem se nedostaneš.
Ani palečkem.
Asi bys měl tasit meč. Bude se ti hodit.
Dneska ne.
Pink.
Jak jsem řekl, do vnitřního kruhu se nedostaneš ani palečkem.
Prohrálas, Rayo.
Vážně?
Rayo,
asi jsem měl říct celou nohou.
Nemusíš si nic vyčítat, náčelníku Benjo.
Dělals, co jsi mohl.
To ano. A pro tebe jsem buď „otec“ či „ba“.
Vedla sis dobře, rybko. Zvládla jsi test.
Páni.
Esence Sisu.
Naše rodina střeží Drakokam už celé generace.
Dnes tu zodpovědnost přebíráš.
Rayo, princezno Srdce, má dceruško,
odteď jsi strážkyní Drakokamu.
Tady má někdo radost.
Aby ne!
Kdyby chtěl někdo uloupit Drakokam teď, bude se muset postavit
dvěma nejlepším bojovníkům v kraji.
Jsem rád, že se na to cítíš,
protože ti chci sdělit něco důležitého.
Právě k nám míří bojovníci ostatních krajů.
Vážně?
Dobře.
My to zvládnem. Jsem připravená.
Vím přesně, jak je zastavit.
Že by? Pověz, co víš o ostatních krajích.
První je Chvost.
Vyprahlá poušť obývaná žoldáky bez kousku cti.
Druhý je Spár.
Plovoucí tržiště s bleskovými obchody a bojovníky s ještě bleskovějšími reflexy.
Třetí je Hřbet.
Mrazivý bambusový hvozd,
který střeží urostlí barbaři s obřími sekerami.
Čtvrtý je Zub. Náš nejlítější nepřítel.
Národ, který chrání vzteklé válečnice s ještě vzteklejšími kočkami.
Takže...
budeme potřebovat samostříly a katapulty a...
Co zkusit zápalnou munici?
A co zkusit přidat krevetovou pastu z Chvostu,
citronovou trávu ze Spáru, bambusové výhonky ze Hřbetu,
čili papričky ze Zubu a palmový cukr ze Srdce?
Chceme je otrávit?
Ne. Nechceme je otrávit ani s nimi bojovat.
Podělíme se s nimi o jídlo.
- Proč? - Já je sem pozval.
Naše nepřátele?
Nepřáteli jsou jen proto,
že mají za to, že nám Drakokam přičaroval blahobyt.
To je přece nesmysl. Tak nefunguje.
Oni tomu věří. Tak jako my jistým věcem o nich.
To, že se každý kraj jmenuje po určité části draka, má důvod.
Kdysi jsme žili v souladu. V harmonické říši.
V Kumandře.
To je dávná historie, ba.
Ale nemusela by být.
Musíme se opět naučit jeden druhému důvěřovat.
Jinak se dřív či později navzájem vyhladíme.
Nepřeji si, abys žila v takovém světě.
Zase bychom mohli žít v Kumandře.
Avšak někdo musí udělat první krok.
Věř mi.
Vypadají nervózně, ba.
Žádný strach. Zahájím vtipem.
Jen to ne.
Neboj se, žertuji.
Lidé z Chvostu, Spáru, Hřbetu a Zubu.
Vítejte v Srdci.
Příliš dlouho jsme byli nepřáteli. Ale dnes je nový den.
Dnes bychom mohli oživit Kumandru.
Hezká řeč, náčelníku Benjo.
Ale proč jsi nás sem zval? Chceš nás okrást?
Proč by nás chtěl okrádat? V Srdci mají přece úplně všechno!
Jak snadné je kázat nám o Kumandře,
vládneš-li nejmocnější zbraní všech krajů.
Drakokam není zbraň. Je to svatá relikvie.
Kumandra! Kumandra je nesmysl.
Tos nás vytáhl až sem, abys nám vyprávěl pohádky?
Taková hloupost!
Chtěla bych něco říct.
Má někdo hlad?
Jenom běž. Neboj se.
Jsem Namaari ze Zubu.
Ahoj, Namaari. Já jsem Raya.
To je Sisu?
Promiň. Mám tak trochu slabost pro draky.
To já nosím přívěsek Sisu na krku.
Tak pojď.
Už jsi jedla?
Vážně? To tvoje máma opravdu řekla?
Trapas. Tak jo, další dotaz.
Boj beze zbraně, nebo meč?
- Bez meče ani ránu. - Ty taky?
Dobře. Způsob oblékání?
Jen obluda by chtěla být takhle strojeně nastrojená.
Rýže, nebo zelenina?
Nějak jsem tě zaskočila?
Rýži jsem měla jen párkrát v životě.
Vážně?
Zub se zdá navenek možná bohatý,
ale ve skutečnosti trpí velikou chudobou.
Promiň, nechtěla jsem to pokazit.
Takže obě máme
jen jednoho rodiče, který neumí vyprávět vtipy.
Obě jsme válečnice, co nerady formální, nepohodlný oděv.
A obě obdivujeme Sisu.
Jo.
Víš, legenda Zubu praví, že stále ještě žije.
Sisu? Teď žertuješ, viď?
Chceš něco vidět?
Svěřili ti dračí svitek?
Ne.
Ale podle něj
potom, co mocná Sisu zničila všechny Drúny,
spadla do vody a proud ji odnesl.
Legendy praví, že dřímá na konci řeky.
Ale které řeky? Jsou jich stovky.
Nevím.
Ale kdybychom ji našli, jen si to představ.
Na světě by byl zase drak.
Všem by se žilo mnohem lépe.
Jo.
Možná bychom vážně mohli žít opět v Kumandře.
Na.
Ty mi ji dáváš?
Za to, že i ty máš ráda draky.
Víš co?
Pojď se mnou, dep la. Něco ti ukážu.
To je esence Sisu. Cítím její sílu.
Je to poslední zlomek dračí magie, který na světě zbyl.
Chápu, proč ji klan Srdce tak střeží.
Díky, dep la. Bylas velmi užitečná.
V jiném světě bychom mohly být kamarádky.
Ale já dělám, co je dobré pro Zub.
Náčelnice Virano, jsem rád, že kraj Zubu přijal naše pozvání.
Nedovolím ti, abys nám Drakokam vzala.
Promiň. Ale teď je Zubu.
Do vnitřního kruhu s Drakokamem se nikdy nedostanete.
Co se tu děje?
Co to má být?
Zub chce uloupit Drakokam.
Ne! Bude ho mít Hřbet!
Pokud ho nedostane Chvost!
Naše meče to vidí jinak.
Poslouchejte!
Máme na výběr.
Můžeme se vzájemně roztrhat na kusy,
nebo se můžeme spojit a vybudovat lepší svět.
Ještě není pozdě.
Stále můžeme žít společně v Kumandře.
Ba!
Všichni z cesty!
Drakokam patří Hřbetu!
Dej mi ho!
Ne. Ne.
Drúni.
Ještě je v nich magie!
- Berte ty střepy! - Ne!
Ba! Vstávej, musíme jít!
Odpuzuje je voda.
Honem! Všichni k řece!
Ba, vstávej! Honem!
Prosím, musíme utéct.
Vstávej!
Ba! Už nemáme čas!
Vstávej! Pomůžu...
Rayo, poslouchej mě. Teď jsi strážkyní Drakokamu ty.
Ba, co mi to říkáš?
Ty střepy ještě září. Stále je naděje.
Ne! Zvládneme to spolu.
Nic ti není.
Rayo. Nelámej nad nimi hůl.
Mám tě rád, rybko.
Ba?
Ne!
Ba!
Ba.
CHVOST O 6 LET POZDĚJI
Prosím, ať je to tady.
Co to zas tropíš, ty chlupáči?
Hej, broučo, soustřeď se.
Nerozptyluj se, Tuk Tuku.
Hodný.
Vůbec nedáváš pozor.
Na otáčení jsi už trochu velký.
Šest let už pátráme, abychom skončili ztroskotáním. Doslova.
To je dobré znamení, nemyslíš?
Sisudatu.
Nevím, jestli mě slyšíš,
ale už jsem prohledala každou řeku.
A teď jsem u té úplně poslední.
Poslyš, už nás moc nezbývá,
a vážně potřebujeme tvou pomoc.
Mám-li být upřímná,
i já potřebuju pomoc.
Pochybila jsem.
Věřila jsem někomu, komu jsem neměla.
A svět se rozpadl.
Sisudatu,
moc chci svého ba zpět.
Prosím.
Dobrá.
V sázce je všechno.
Já vím, broučo, nezapomněla jsem.
Jejda. Kde to jsem?
Pengu? Ambo? Praný? Jste tady?
Ó, mocná Sisu.
Kdo to řekl?
Haló?
Omluvám se. Neviděla jsem tě.
Nic to není. Jen trocha písku. Opráším ti to.
Sisu?
Ty jsi Sisu?
A ty lidstvo.
Jak ti říkají?
Raya. Jsem Raya.
A nejsi zkamenělá, což značí,
že to vyšlo!
Vyšlo to!
Slyšíš to, Pengu? Vyšlo to!
Já to nezvorala!
To je jídlo?
Kvůli tý záchraně světa jsem se ráno zapomněla nasnídat.
Ráno?
Co je podle tebe dneska za den?
Úterek.
Poslyš,
copak je to za kulinářský zázrak?
Sušený chlebovník. Sama jsem ho sušila.
Poklona šéfkuchařce! Dojedeš to, fešáku?
Sisu, stalo se pár věcí, o kterých bys měla vědět.
Fakt jo?
Vy jste ho rozbili?
Jejda. To je zlý. Moc zlý.
Prospala jsem pět set let,
vy jste vyvolali Drúny,
a mí sourozenci už neprocitli.
Proč se neprobrali?
Těžko říct.
A rozbili jste Drakokam!
Ale pořád mám jeho největší střep.
A to mě má jako uklidnit?
Kdybys ztratila štěně a já řekla:
„Pořád z něj máme největší kus“,
uklidnilo by tě to snad?
A nemůžeš stvořit další?
Ne, další stvořit nemůžu.
Ale vždyť jsi dračice.
S něčím se ti svěřím, jo?
Nejsem úplně špička dračí ligy, chápeš?
Ale vždyť jsi spasila svět.
To jsem spasila. To je pravda.
Pracovalas někdy ve skupině,
kde ten, který se zrovna nepředře,
dostane jedničku jako ostatní?
Jo, já ten Drakokam nestvořila.
Jen jsem ho odevzdala.
Celá záříš.
Děkuju.
Používám aloe a říční sliz...
Ne, koukni!
To je magická moc mojí sestřičky Amby. Umím zářit!
Magie tvé sestřičky?
Jo, každý drak umí něco jiného.
A co umíš ty?
Já jsem skvělá plavkyně.
Počkat. Dotkla ses Drakokamu a získala magickou moc.
Víš, co to znamená?
Že si můžu sama svítit?
Cože? Ne!
Máš pořád přístup k jeho moci,
což znamená, že můžeš znovu spasit svět.
Seženem-li ostatní střepy...
- Můžu ho zas složit... - ...můžeš ho zas složit...
...a zbavit se Drúnů navždy.
A vrátí mi zpět mého ba?
Ano, a vrátí i ztracenou Kumandru.
Princezno Namaari, kraj Chvostu je zamořen Drúny.
Z Benjovy dcery bude brzy kamenná socha.
Kvůli tomu bezcennému dračímu svitku není třeba riskovat.
Ještě někdo chce zpochybňovat, proč jsme tady?
Věci se mají tak.
Po rozbití Drakokamu si každý z náčelníků pěti krajů vzal jeden střep.
Zub, Srdce, Hřbet, Spár a Chvost,
kde jsme teď.
Mám hromadu otázek.
Zaprvé, proč mám na sobě tohle?
Protože nechceme budit pozornost.
Tak proto ten nenápadnej klóbrc.
Že je tu náčelnice Chvostu, víš jak?
Ty pasti by se tady samy asi nenastražily.
Nedává to smysl.
Tohle by Drúny nezastavilo.
Nemá to zastavit Drúny. Ale lidi.
Co?
Udělala jsem něco blbě?
Vůbec ne.
Jen nejsem zvyklá na draky.
Čubrníš, co? Počkej, až mě uvidíš plavat znak.
Ve vodě jsem ďábel, žádnej mazel.
Vodní živel je můj přítel.
Ve vodě sakra neznám bratra.
Jakože jsem fakt dobrá plavkyně, jen rýmovaně.
To jsem ti chtěla sdělit. Že jsem dobrá...
Dobře plavu. To se ti snažím...
Aha. Radši půjdeme dál.
- To ne! - Co se stalo?
Zapomněly jsme na dárek pro náčelnici Chvostu.
Cože? Dárek?
Jo. Dárek říká: „Můžeš mi věřit. A co já tobě?“
Ahojky, mrňousku.
Ten brouček má ale prdínku!
Opatrně. To je bomboprd.
Proč se mu říká...
Jasný. Už vím. Chápu.
Musíš uznat, že jsou celkem roztomilí.
Asi jsme našly náčelnici Chvostu.
Co se jí stalo?
Vypadá to, že se
snažila chránit střep a stala se obětí vlastních nástrah.
Je vidět, že to brala vážně.
Tak jo. Teď se drž.
Jo aha, my to chtěly přeskočit.
Promiň. Moje chybka.
Už to chápu. Skáču.
Sisu!
Nedělej to.
Dva máme, zbývají tři.
Já jsem se proměnila. V lidstvo!
Draci se umí měnit?
To dělala moje sestra Praný.
Hele, mám lidský ruce a lidskou tvář.
A hele jak mám zadek blízko hlavě!
Už mě nemusíš skrývat.
Získat zbytek střepů bude hračka.
Jo, tohle bylo snadné. Ale ty zbývající střepy
střeží bandy proradných binturů.
Binturů?
O starých dobrých známých nemluvíš zrovna hezky.
Namaari.
Jak se daří, dep la?
Vidím, že sis našla novou kamarádku.
A já se bála, že nakonec zůstaneš obklopená kočkama.
Jako já.
Něco mi říká, že se nemusíte.
Takže ty kradeš střepy Drakokamu. Proč?
Co na to říct? Jdou mi k očím.
Přiznávám, že ještě nedávno jsem si myslela,
že jsi socha.
Jenže pak někdo ukradl Zubu dračí svitek.
Tak proto mě naháníš?
A já myslela, že se ti zastesklo.
Ty opravdu pátráš po Sisu?
Je ti snad dvanáct?
Jo, vlastně jo. Pátrala jsem po Sisu.
A podívejme se. Já ji našla.
Pozdrav, Sisu.
Ahoj.
Ráda tě poznávám.
Skvělý sestřih. Jsi kočka. I ta kočka je kočka.
Zajmout.
Utíkej!
Ne takhle! Po dvou!
Jasně!
Tuk Tuku! Koulej!
Skoč!
Kdo je ta holka?
To je Namaari.
Ta proradná binturi, která zničila svět.
Ty kočky jsou fakt rychlý, co?
Víš, co mají společného Drúni a kočky?
Že nemaj duši?
A taky nesnášejí vodu.
Drž se!
Haló? Je tady někdo?
Vítejte ve světoznámém Krevetáriu.
Já jsem Boun. Budu vás obsluhovat.
Mohu vám předložit denní nabídku?
Ano, prosím!
Máme krevety, máme kándží.
Krevetové kándží jako lusk.
Kapitán. Kde je kapitán?
Jdu pro něj.
Brejden, mé zákaznice!
Jsem kapitán Boun.
Majitel, šéfkuchař a finanční ředitel Krevetária.
Vaše přání?
Já jsem Sisu a...
A musíme ihned do Spáru.
Je mi líto. Krevetárium není vodní taxi.
Toi, takových jadeitů!
Půl teď, půl po příjezdu do Spáru. Platí?
Držte si své kándží.
Dneska si ho sníte...
cestou.
Kapitáne Boune?
Nešlo by plout rychleji?
Neřekly jste, že po vás jdou ze Zubu!
To bude za příplatek!
Klídek, jdu na to.
Co to vyvádí?
Co se to děje?
Moje kamarádka je dobrá plavkyně.
Pá pá, binturi.
Jestli hledají střepy Drakokamu,
tak jistě míří do Spáru.
Tam je sledovat nebudem.
Vracíme se do Zubu.
Musím za náčelnicí Viranou.
Sisu? Sisu?
Prosím, vylez z vody.
Jsem vodní dračice.
Tohle je voda. Je to můj živel.
Nejdeš za mnou?
Co když tě někdo uvidí?
Myslíš tamhle kapitána Piruetu?
Bojíš se, že mě vyzve na souboj v trsání?
Sisu, lidé dokážou ztratit hlavu pro střepy Drakokamu.
Víš, co by se stalo, kdyby viděli živého draka?
Musíme být nenápadné.
Než seženeme všechny střepy, buď v lidské podobě.
Prosím.
Ty fakt nikomu nevěříš.
Můj táta věřil všem a bezmezně.
A tak zkameněl.
Neboj, zachráníme ho.
Pomůžu ti. Klid. Jsem tvoje dračice.
Teda jako člověk. Budu v lidský podobě...
Vždyť víš, ne?
Takže, kdo má hladík?
Já.
Dvě denní menu. Jak ostré to chcete?
Moc, hodně, nebo Boun! Jako dynamit?
- Ať to má grády! - To ne.
Ne. Radši pozor.
Co to děláš?
Neznáme ho. Co když nás otráví?
Proč by to dělal?
Jo, proč bych to dělal?
Zaprvé, abys mi vzal jadeity.
Zadruhé, meč.
A zatřetí, aby sis, co já vím, přivlastnil Tuk Tuka.
Když myslíš. Ale jestli je tohle jed,
tak umřete šťastný.
Jo, dík. Ale máme vlastní jídlo.
To je ale bašta.
A představ si, že bez jedu.
Ale...
je ostrá! Ostrá! Jako břitva!
Jejda! Vodu!
Boune? Kapitáne Boune? Vodu na uhašení!
Já vím, broučo.
Víte, během dne
jde zapomenout, že tu jsou.
Ale v noci...
Proto nikdy neopouštím loď.
Jsi chytrý kluk.
Co jsou ti Drúni vůbec zač?
Nákaza. Zrozená z lidských svárů.
Vždycky tu s náma byli.
A číhali na chvíli, kdy budeme nejslabší.
Jsou jako protiklad draků.
Nevnášejí do světa vodu ani život,
jsou jako nenasytný oheň, co cestou pohltí všechno,
až nakonec zůstane jen popel a kámen.
Vzali mi rodinu.
I mně ji vzali.
A jsme tady.
Takže, kampak pojedete po Spáru?
Třeba tam mám taky cestu.
Ale zadarmo to nebude.
No jistě.
SPÁR
No teda! Tomu říkám ochrana před Drúny.
Staví domy na vodě.
Lidi ze Spáru jsou geniální.
Jo. Spár se zdá hezký,
ale je to rejdiště podfukářů a kapsářů.
Naštěstí já mám kapsy prázdný!
Dobrá zpráva je,
že vím, kde střeží ten střep.
A ta špatná?
Střeží ho neblaze proslulý náčelník Spáru
Dang Hai.
Co nezvládá šarmem, dohání prohnaností.
Chápu.
Budeme ho muset okouzlit.
Seženeme mu dar.
Sisu. Raději zůstaň tady, na lodi.
Cože?
Kdyby se ti něco stalo, tak ten Drakokam nesložíme.
Ale já chci pomáhat.
Já vím, však budeš.
Tím, že tu zůstaneš.
Než se naděješ, budu tady.
Kdybys potkala nějaký hladovce, pošli je sem.
Rozkaz, kapitáne.
Tamhle je Dang Haiův dům.
Žádné zacházky, dokud nezískáme střep Drakokamu.
Co to tam...
Dobře.
Ahoj, dítě, batole...
či jak ti říkají.
Ale je dost pozdě. Co děláš tady venku?
Kde máš rodiče?
Čí je to dítě?
Cože? Ongíci?
Vraťte to!
Cože? Loupeživé batole?
Mám z toho husí kůži.
Náčelník Dang Hai se dozajista nenechá ukecat.
A Raya pro něj nemá dar.
A dost. Jdu nakupovat.
Počkat. Nemám prašule.
Jsi dospělá.
Můžeš si to vzít na dluh.
Jak na dluh?
No jakože dáš slib.
Vezmeš si, co chceš, a slíbíš, že zaplatíš pak.
Zaplatím pak?
To je bezva nápad.
Díky, kapitáne Boune.
Tohle si kupuju na dluh.
To se bude Dang Haiovi líbit!
Na dluh, prosím.
Ten je fešný. Beru si to na dluh.
Miluju dluhy!
Hej, ty!
Hodláš za něco z toho zaplatit?
Chápu. Ne, beru si to na dluh.
Zaplatím to pozdějc.
Jak pozdějc? Vždyť se neznáme.
Takže na dluh nedostaneš.
- Zaplať to hned. - Hned?
Já nic nemám. Ale kdybych tak našla svou kámošku Rayu.
Ta má meč, sušený něco,
dva střepy Drakokamu.
Ne, nemá! Co? Kdo to řekl?
Koukej zaplatit, binturi.
Nejsme charita.
Myslíš, že nás okradeš?
Nechte ji být!
Nevidíte, že není zdejší?
Pojď, drahá. Ničeho se neboj.
Neublíží ti.
Dávejte pozor!
Pa!
Plínka!
Dík.
Nic mi do toho není,
ale zneužívat dětskou tvář k okrádání lidí
je super hanebný.
No nic, kde máš rodiče?
Aha.
Hej.
Co mi pomoct získat poctivý lup?
Nuže, Dang Hai. Vezmu si ten střípek.
Já nejsem Dang Hai.
Jsem Chai a jsem květinář.
A kde je Dang Hai?
Ten je tamhle.
Cože? A kdo má ten střep?
Přece ta nejzákeřnější náčelnice, co Spár kdy měl.
Proč byli ty lidi tak rozčilení?
Jen jsem chtěla přinést dary náčelníku Dang Haiovi.
Toho tady hledáš, má drahá?
Vím přesně, kde je.
Opravdu?
Zavedu tě tam.
Vidíš? Právě to se snažím vysvětlit Raye.
Ale ona furt: „Lidem nemůžeš věřit.“
„S nikým nemluv.“
„A jez jen hnus, co si sama nasušíš.“
Pojď, drahá.
Náčelník Dang Hai bydlí mimo město.
Hned za branami.
Tak daleko od vody? Páni.
Asi má rád život za hranou.
Zdravíčko, Dang Hai.
Já jsem Sisu
a přišla jsem ti nabídnout pár...
A teď mi pěkně povíš,
kde najít ty další dva střepy Drakokamu,
jinak tě nechám venku s tou věcí.
Je to na tobě.
Ale já ti věřila.
To byla chyba.
Radši si pospěš.
Vypadá hladově.
Ne. Ne, ne.
Rayo!
Chyťte ji!
Sisu, mělas zůstat na lodi.
Promiň!
Podrž mi tohle, ano?
Mlha?
Jo! To uměl můj bráška Jagan.
Tak jo! Tři máme. Zbývají dva.
Kapitáne Boune, směr Hřbet.
Dík za nové zákazníky!
Slíbila jsem, že jim zaplatím všechno kándží, co sní.
Tak to si s nima chvíli pobudem.
Ongíci mají totiž devět žaludků.
Ó, toi.
Nemůžu tomu uvěřit.
Ta stařenka mi vážně chtěla ublížit.
To mě mrzí, Sisu, ale tak to teď na světě je.
Nikomu se nedá věřit.
To platí i o dětech?
- No... - Je roztomilá.
- Vidíš ty tvářičky?
Ahoj, já jsem Sisu.
Líbí se jí můj obličej.
Pozor, aby ti neukradla zuby.
Ukaž, pomůžu ti.
To je tak sladký.
Ale teď už to stačí.
Stačí! Co je moc, to je moc!
ZUB
Náčelnice Virano, už nemáme kde žít.
Musíme expandovat na pevninu.
A jak se chcete vypořádat s Drúny, generálko Atitayo?
Bez řádné ochrany by to byl pro náš lid rozsudek smrti.
Možná bych měla řešení, matko.
Má rozkvetlá růžičko!
Jsem šťastná, že jsi doma.
Našla jsem Rayu. Krade střepy Drakokamu.
Cože?
Ráda bych si vzala gardu a střetla se s ní na Hřbetu.
Jestliže se chystá na Hřbet,
tak už nebude s kým se střetnout.
Je schopnější, než si myslíš.
Musíme ji zastavit.
Pojď se mnou.
Rozhlédni se.
Abychom vybudovali tohle, bylo třeba se rozhodovat chytře, a ne unáhleně.
Jsme v bezpečí.
Vodní příkop nás chrání před těmi netvory.
Je poněkud nemoudré riskovat, když nemusíš.
Slyšelas generálku.
Už není kde žít. Musíme expandovat.
Se všemi střepy Drakokamu by to šlo bez rizika.
Máš pravdu.
Toto není unáhlené rozhodnutí.
Ale to jediné, které zajistí klanu Zub budoucnost.
Namaari, jsi skutečná vůdkyně, jakou jsem tě vždy chtěla mít.
Generálko Atitayo, velení nad gardou převezme má dcera.
Děkuji, matko. Nezklamu tě.
Hej! Nejezte to!
Promiň, broučo, srovnám je.
Tys po mě hodil krevetu?
Lžička se nepapá!
- Hej! - A ty na mě nekoukej.
- Děcka? - Ty chlupatej odpaďáku!
Nezahrajem si na schovku?
Dobrá. Pikám.
Deset.
Dvacet.
Dík.
Dvacet pět.
Třicet.
Hlavně nikdy nemít děti.
Být lidstvem je těžký.
Jo.
Šedesát.
Sedmdesát.
Máte malý hlavy.
Žádný chvosty.
A lžete, když něco chcete. Jako ta náčelnice Spáru.
No jo, svět se rozpadnul.
Nikomu nelze věřit.
Rozpadnul se možná právě proto, že si už nevěříte.
Mluvíš úplně jak můj ba.
Asi to byl moudrý muž.
Jo, to byl.
Vážně jsem mu chtěla věřit.
Chtěla jsem věřit tomu, že je možné znovu žít v Kumandře.
Taky jo.
Jenomže tisíce lidí, co zkameněli, by to asi viděli jinak.
To neznamená, že se nemáš snažit.
Já se snažila. A víš, jak to skončilo?
Tak, že mě zradil někdo, kdo mi přinesl dárek.
Rozhlédni se.
Žijem ve světě jak sirotci, protože se neustále přeme o Drakokam.
Víš, proč se ostatní draci nevrátili?
Protože si je lidé nezaslouží.
Ty to můžeš změnit.
Ne, Sisu, už se nebudu snažit.
Kumandra je pohádka.
Jediné, po čem teď toužím, je přivést ba k životu.
Tohle bude Hřbet.
Sisu!
Moje kándží!
Nikam nechoďte. Hned jsem zpět.
HŘBET
Sisu! Vrať se! Prosím!
Co tě to popadlo?
Chci ti ukázat, že se pleteš!
A jak? Tím, že se necháš rozcupovat barbary ze Hřbetu?
Ne.
Ale dokážu ti, že když chceš, aby ti někdo věřil,
musíš nejdřív věřit ty jemu.
Počkej, Sisu...
Možná jsem se trochu unáhlila.
Nemáš hlad?
Ne? Chápu, už mlčím.
Tak. Kde to jsme?
Zajímavá výzdobička.
Vám dvěma asi vypadl mozek,
když myslíte, že jen tak ukradnete náš střep.
Střep?
Kdo tu mluví o střepech?
Vůbec nás nezajímaj.
Chápu, že můžu vypadat jako lhářka.
Jako lhářka vypadáš spíš kvůli lhaní.
Nevím, co je mu k smíchu.
Váš strach je jako slaďoučký nektar,
jenž na břichu lechtá dušičku mou.
Je dobrý.
Chutná jak mango.
Mango já ráda.
Aby taky ne!
Jen barbar bez jazyka ho rád nemá.
Ó, toi!
Je to už dlouho, co jsem naposled hleděl do zděšené tváře nepřítele.
Kam se ten čas poděl?
Byla to celá věčnost.
Je osamělý.
Ne! Nejsem osamělý.
Jsem válečník Hřbetu.
A jediná věc, pro kterou jsem se narodil,
je budit strach a louskat lebky nepřátel.
To jsou dvě věci.
Kdyby ses viděla!
Co s námi chceš udělat?
Bude to děs.
Běs a hrůza!
Dva týdny to budu uklízet!
Ty nevíš. Přiznej to.
Ale vím.
Zrovna mi hlavou běží ďábelský plán,
ze kterýho se mně samotnýmu dělá šoufl.
Jen počkejte.
A do tý doby můžete táhnout za jeden provaz!
Dobrý, co?
Batole?
Výborně!
Právě včas, kapitáne!
- Je tu Zub! - Cože?
Národe Hřbetu, hledáme Rayu,
uprchlici ze Srdce!
Pošlete ji ven, nebo půjdeme my dovnitř!
Ty jsi tu úplně sám?
Můj klan bojoval s Drúny udatně,
avšak prohrál.
Dobrá.
Ale Zub si přišel pro mě, ne pro tebe,
takže když je nějak zabavím, dostanete se odtud.
Chceš se postavit celé gardě?
Ne, akorát je zdržím.
Vím, jak Namaari rozhodit.
A hned jak zmizíte vy, vypařím se taky.
Jak se jmenuješ?
Jméno, jež mi dáno bylo, zní Tong.
Dobře, Tongu, ty neznáš mě a já tebe,
ale jsem si jistá, že znáš nějaký tajný východ.
Mým přátelům se nesmí nic stát, chápeš?
A proto tě upřímně žádám. Pomoz nám.
Prosím.
No tak jo.
Hlavně tam...
neumřít.
Vypálíme je.
Podívejme, princezna Okudlanka.
Kde se tu bereš?
Půjdeš i s těmi střepy Drakokamu se mnou.
Můj meč tvrdí opak.
Já věděla, že na sólo výstup nemáš.
Bez doprovodu jsi nula.
Pohov!
Vyřídím ji raz dva.
Ty to potřebuješ, dep la?
Ne.
Koukám, že někdo tu hodně trénoval.
Proč kradeš střepy Drakokamu?
Hodí se mi do sbírky.
Nemáš s sebou náhodou střep Zubu?
Ne? Nevadí.
Tak se pro něj stavím později.
Tohle si užiju.
Jo, je to dračice.
Jdeme.
Tak pojď!
Ona po mě hodila krevetu?
Kdys nám chtěla říct, že je to Sisu?
Že je to Sisu přece celou dobu víte.
Už toho nech.
Proč jsi zde,
posvátná vodní dračice?
To je snad jasný, ne?
Tady s Rayou chcem dát do kupy svět.
A všechny oživit.
Všechny zase oživit?
Jdu s vámi.
Je mi líto, ale to vážně nemůžu dovolit.
Je to nebezpečné.
Nejsi jediná, koho Drúni připravili o rodinu.
Prosím.
Nech mě pomáhat.
I já se chci přidat a nakopat Drúny do zadele.
Magie mýho brášky Pengua.
Dobrá, kapitáne Boune. Do Zubu!
Rozkaz!
Takže přátelé, tady je plán.
Poslední střep Drakokamu je v Zubu,
nejstřeženějším z pěti krajů.
Chrání je umělý vodní příkop,
který je odděluje od zbytku světa.
Jediná cesta dovnitř či ven
je po vodě.
Naštěstí máme kouzelnou vodní dračici.
Palác se bude hemžit vojáky Zubu.
Dostanem se přes ně jen tak, že...
To nechte na mně.
Já vyřídím první vlnu.
Pak na ně vlítne Tong se svým barbarským sekernictvím.
A pak nastoupí ongíci a miminindža.
Hodí střep Drakokamu mocné Sisudatu.
A pak pá pá, binturové.
Plán, co plavně plyne, ne?
Ne. Tak ho nech plavat.
Souhlas.
Takže můj plán.
Nakráčíme do Zubu,
najdem si Namaari,
nabídnem jí něco fajnovýho a řeknem:
„Ahoj! Pomůžeš nám zachránit svět?“
„Dáš za to jen jeden střep Drakokamu.“
„Jo! Dlouho čekám, kdo mi to nabídne!“
„Tady ho máš!“
„Kámošky navždycky!“
Tak to už je lepší ten Bounův plán.
Cože?
Jo!
Ale jak to?
Protože jsme v Zubu.
Jejich kudly jsou navržený speciálně pro bodání do zad!
Nebýt jich, svět by se nerozpadl.
Jsou fakt zlí.
Když k ní budeme upřímní...
Hluboko uvnitř cítím, že chce scelit svět tak jako my.
Nebylas tam, když mě Namaari zradila.
Uskutečníme můj plán.
Co má znamenat ten liják?
Pojď! Něco ti ukážu.
Co uděláme teď?
Nevím.
Kam mě to neseš?
SRDCE
Sisu, proč jsi mě sem zanesla?
Tady se to kdysi stalo.
Já vím.
- Byla jsem tu. - Ne.
Tady se to všechno stalo před pěti sty lety.
Seznamte se. Moji bratři a sestry.
Ti skutečně mocní.
Chybí mi.
Netušila jsem, že jsou tu.
Vidíš tu nóbl dračici tamhle?
To je Amba. To po ní jsem zdědila záření.
A to je Praný. Měnila podoby.
Jagan, mlha.
A Pengu.
Náš velký bráška.
Nositel deště.
Jen my jsme tehdy zbyli.
Všichni ostatní draci byli proměněni v kámen.
Tonuli jsme v moři Drúnů.
Ale můj nejstarší bráška Pengu odmítl přiznat porážku.
Tady jsme naposled vzdorovali.
Společně.
Jeden po druhém
spojili všechnu svou magii
a stvořili Drakokam.
Nevím, proč si vyvolili mě.
Mohl to být kdokoli z nás.
Vím jen to,
že oni věřili mně,
a já věřila jim.
A tak...
Když ve mně vložili důvěru,
obdařili mě nepředstavitelnou mocí.
Totéž se může stát s Namaari.
Kéž bych tomu mohla uvěřit.
Tehdy jsem myslela, že bychom se mohly kamarádit.
Ale po tomhle všem
možná budete.
I kdyby nám chtěla pomoci,
jak bych jí mohla věřit?
Ale kdybys to zvládla, neoživilo by to jen tvého ba.
Ale taky jeho sen.
Kumandru.
Myslíš si, že by mě ještě poznal?
Tolik se změnilo.
Ovšemže poznal.
Připomínáš mi ho.
Jo? Takže fešanda, svaly a bujná kštice?
Plná naděje.
Jak bych se mohla s Namaari udobřit, po tom všem, co se stalo?
Může se to zdát nemožné,
ale někdy musíš udělat první krok. I nepřipravená.
Věř mi.
Dobrá. Uskutečníme tvůj plán.
Co? Chceš uskutečnit můj plán?
Ano.
Bezva!
Nebudeš toho litovat.
Ale potřebujem fakt dobrej dar.
Co by ji tak nadchlo? Kočky? Kudly?
Kočky s kudlama? Kudly s kočkama?
Náhodou vím přesně, čím ji obdarovat.
A tak zažil klan Zub vzestup
navzdory všem těm stvůrám, které nás chtěly zničit.
Protože jsme chytří, odolní
a vzájemně si pomáháme.
Matko! Musím s tebou mluvit.
Princezna Namaari.
Dobrá, a teď běžte, koťátka.
Musím si promluvit s princeznou.
Matko, neuvěříš, co jsem viděla.
Viděla jsi draka.
Generálka mne informovala,
že se vracíš domů bez střepů Drakokamu.
Byla to Sisu.
Může scelit to, co jsme rozbili.
A oživit všechny zkamenělé.
A právě to mě děsí.
Jestliže všechny oživí, pro koho si asi přijdou?
Zapomínáš.
Z toho, co se stalo, viní ostatní kraje nás.
Ale my jsme přece nikomu ublížit nechtěli.
Jistě, ale kdybychom měli draka
i střepy Drakokamu,
jistě by nám odpustili.
Zachránili bychom svět.
Ale co víc, náš lid by byl v bezpečí.
Ale Raya nám Sisu jen tak nedá.
Nedáme jí na výběr.
Co chceš udělat?
Tím už se trápit nemusíš, růžičko.
Udělalas už dost.
Jestli nám odmítne pomoct,
tak jsme právě svou taktickou výhodu
- spláchli do záchodu. - Já vím.
Jo, nemá žádný důvod nám pomáhat.
Já vím!
Tohle je fakt nechutný.
Já vím!
Jsi si jistá, že to ti čtyři mininindžové dokážou?
Tak to nevím.
Je v tom moc koření.
Ne. Moc bambusu.
Jak to víš? Máš chutě malýho děcka.
A ty se jak malý děcko oblíkáš.
Naběračku! Odteď vařím já!
Zpátky, hurikáne. Profík jsem tu já.
Mohu?
Dobrota.
Tohle mě kdysi naučil můj ba.
A sušit chlebovník tě učil taky on?
Ne, to jsem se naučila sama.
Bude hezké s ním zase povečeřet.
Vím, o čem mluvíš.
Já mám příšerně otravnou sestru, pořád mi cuchá vlasy.
Na ni se těším ze všech nejvíc.
Až zvítězíme,
tak radostně vyvalím bulvu,
abych se pokochal obrazem své liduplné vísky.
A ty se znovu shledáš se svou rodinou, Noi.
Jak žes jí to řekl?
Noi. Tak se jmenuje.
Má to vyšité na límečku.
To jste si toho nikdo nevšiml?
A to říkají, že já jsem hrubián.
Co to znamená?
To, že mám jít.
Sisu.
Dokud nezískáme střep a nebude jisté, že je Namaari na naší straně,
slib mi, že nevylezeš.
Vidím, že jsi dostala můj dar.
Nevěřila bych, že to ještě uvidím.
Víš,
dobře jsem se o to starala.
Pro draky mám slabost jako ty.
Poslední střep.
A nyní všechny oživíme.
Sisu a střepy Drakokamu jdou se mnou.
- Sisu! - Zpátky!
Nikomu ze Zubu se prostě věřit nedá!
Nepřibližujete se!
Namaari.
Takhle to být nemusí.
Jinou možnost nemám.
Nech to na mně.
Vím, že nechceš nikomu ublížit.
Co to děláš?
Chceš jenom lepší svět.
Jako my všichni.
Sisu.
Věřím ti, Namaari.
Ne!
Sisu!
Ne.
Co se děje?
Já nevím.
Zdá se, že s posledním drakem zmizela ze světa i voda.
Teď už Drúny nezastaví nic.
Vůbec nic.
Rayo?
Kde je Raya?
Namaari!
Skončeme to, ty binturi.
Rayo!
Nevidí nás.
Rayu zaslepil její vlastní vztek.
Moc střepů Drakokamu slábne!
Musíme ty lidi dostat pryč, jinak si na nich Drúni smlsnou.
Pojďte! Věřte mi, dostanu vás pryč.
Drúni hloupí! Jděte mi z cesty!
Koulej, koulej!
Nohy na ramena! A jdem!
Běžte! Honem!
Utíkejte k vodě! Běžte! Nezastavujte!
Honem!
Nechtěla jsem, aby se stalo tohle.
Lhářko!
Vím, že mi vůbec nevěříš.
Sisu mi věřila.
Ale tys nevěřila jí!
To proto jsme tu.
Udělej, co chceš.
Za smrt Sisu ale neseš stejnou vinu jako já.
Tongu, ještě jsou tam lidé.
Dělej, dochází nám čas!
Rozkaz!
Všichni ven! Za mnou!
Tuk Tuku, tihle jsou poslední.
Koulej! Jsme ti v patách!
Tuk Tuku!
Tak na co čekáš? Koulej!
Rayo!
Tahle vzala život Sisu!
Rayo! Rayo!
Moc Drakokamu se skoro vytratila!
Nechtějí se stáhnout!
Jsou všude kolem!
Nevím, proč si vyvolili mě.
Mohl to být kdokoli z nás.
Vím jen to, že oni věřili mně,
a já věřila jim.
A tak...
Dejte mi všichni své střepy.
Stále ho můžeme scelit.
Ještě to může vyjít.
Sisu umřela, Rayo! Nemáme její magii.
Tohle není o její magii. Ale o důvěře.
Cože?
Proto to tehdy vyšlo. Proto to zvládneme i my.
Sisu chtěla jen jedno.
Žádala to samé, co můj ba.
Abychom si vzájemně věřili a scelili svět.
Ale musíme táhnout za jeden provaz.
Prosím.
Po tom, co provedla?
Jí se nedá věřit!
Pak tedy udělám první krok.
Rayo! Ne!
Vyšlo to! Vyšlo to!
Tuk Tuku!
Praný! Ambo!
Jagane!
Pengu!
Jo!
Rayo.
Sisu.
Já jsem tak hladová.
Mám chlebovník.
Až tak moc ne.
Sisu!
Jak libé je zas nasát ten tvůj proslulý dračí odér.
Budu to brát jako lichotku.
- Máma! - Moje holčička!
Mami, hele, Boun!
To je Boun!
Ba?
Rybko?
Ba!
To je opravdu ona?
Náčelníku Benjo, tvá dcera ti dělá čest.
Snad nebude vadit pár jejích přátel.
Ba?
Vítej v Kumandře.
RAYA A DRAK
Překlad: Vojtěch Kostiha